Номер провадження: 22-ц/813/5323/24 
Справа № 522/23172/23-Е
Головуючий у першій інстанції Свяченої Ю.Б.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Ровенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката Соловйова Дмитра Ігоровича, представника ОСОБА_1 , а також товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року, постановленого під головуванням судді Свяченої Ю.Б., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування свого позову, зазначило, що 13 серпня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1  укладено договір № 230471-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями.
ТОВ «Бізнес Позика» 13.08.2021 року направлено ОСОБА_1  пропозицію (оферту) укласти договір № 2304-КС-002 про надання кредиту, яку ОСОБА_1  прийняла на умовах, визначених офертою.
ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу через телекомукаційну систему одноразовий іденифікатор G-8644, на номер телефону, зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Відповідно договору кредиту ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 44000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 44000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , який позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).
Також, 23.10.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору № 230471-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями.
Відповідно до умов додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 17000,00 грн. Комісія, пов`язана з наданням додаткового кредиту складає 2550,00 грн.
06.01.2022 року ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1  уклали додаткову угоду №2 до договору №230471-КС-002 шляхом обміну електронними повідомленнями, якою термін дії договору продовжено до 10.11.2022 року, строк кредиту складає 455 днів.
ОСОБА_1  свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором, у зв`язку з чим у неї станом на 02.11.2023 року утворилася заборгованість за договором № 230471-КС-002 в розмірі 178221,04 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 35776,74 грн., та суми прострочених платежів по процентах 142444,30 грн.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року позов ТОВ «Бізнес Позика» задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 230471-КС-002 в розмірі 71 553,48 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 35 776,74 грн., та суми прострочених платежів по процентах – 35 776,74 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Соловйов Д.І., представник ОСОБА_1  звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не були надані до суду належні докази того, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитного договору та його зобов`язаннями.
Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, ухвалити в цій нове, яким стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 106 667,56 грн., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачем частково виконувались умови договору та сплачувались платежі на погашення кредиту, а також були укладені дві додаткові угоди до кредитного договору, що свідчить про згоду відповідача з сумою заборгованості, у тому числі по нарахованим процентам у розмірі 142 444,30 грн.
Відзиви на апеляційні скарги до суду надані не були.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
В судове засідання, призначене на 01 жовтня 2024 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 144, 145, зв.б., 146, зв.б.).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Бізнес Позика» підлягає задоволенню, апеляційна скарга адвоката Соловйова Д.І., представника ОСОБА_1  не підлягаєзадоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика», суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивач та відповідач уклали в електронній формі договір, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та суд вважав, що є підтвердженими обставини щодо отриманих позичальником кредитних коштів в розмірі згідно наданого товариством розрахунку заборгованості, які відповідачем не повернуті. 
Зменшуючи розмір процентів, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за простроченими процентами у розмірі 142 444,30 вдвічі перевищує наявну заборгованість, та на переконання суду, у випадку задоволення повного розміру нарахованих відсотків, не буде дотримано розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Однак, апеляційний суд у повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічне пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що через особистий кабінет на сайті кредитодавця 13 серпня 2021 року ОСОБА_1 , уклала з ТОВ «Бізнес Позика» договір №230471-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (далі - кредитний договір, Договір), за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надає ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 44000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Строк кредиту - 24 тижні, процентна ставка в день - 0,8665341 фіксована, термін дії договору до 28 січня 2022 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 96840,00 грн., орієнтована реальна річна процентна ставка 3607,29% (пункт 1 Договору) (а.с. 65-66).
В п. 3 Договору сторони погодили «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів (а.с. 65).
Відповідно до п. 2. Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів (а.с. 65).
Договір був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти Договір (оферти) кредитодавцем та прийняття (акцептування) позичальником, та підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-8644, на телефонний номер 380674873427 (а.с. 148).
23 жовтня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та  ОСОБА_1  укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 230471-КС-002 про надання кредиту (Далі - Додаткова угода) за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надає  ОСОБА_1  грошові кошти у розмірі 17000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а остання зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Згідно з п. 1 Додаткової угоди № 1 до Договору № 230471-КС-002, вбачається, що кредитодавець та позичальник підтверджують, що станом на 23.10.2021 року, сума неповернутого кредиту за договором № 230471-КС-002, позичальником становить 36676,74 грн. (а.с. 75).
Відповідно до п. 2.2. після збільшення кредиту загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту складає 53676,74 грн. (а.с. 75).
Строк кредиту було продовжено на 71 день, комісія за зміну умов договору 2550,00 грн., термін дії договору до 10.11.2022 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 109 256,95 грн., орієнтована реальна річна процентна ставка 2371% (пункт 1 та п. 2.1 Додаткової угоди) (а.с. 75-76).
Договір був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти Договір (оферти) кредитодавцем та прийняття (акцептування) позичальником, та підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9346 (а.с. 150-151).
На підтвердження укладання кредитного договору позивачем було надано до суду копію договору 230471-КС-002, розрахунок заборгованості, договір 230471-КС-002 оферта, паспорт споживчого кредиту, додаткова угода до договору, оферта, акцепт, додатковий договір до кредитного договору, паспорт, додаткова угода, додаткова угода до кредиту, додатковий кредит акцепт, реструктуризація, додаткова угода, реструктуризація оферта, реструктуризація акцепт, візуальна форма послідовності дій клієнта за договором, візуальна форма послідовності дій клієнта за додатковою угодою до договору (Електронна форма«Електронний суд») (а.с. 18-29, 63-84, 148-151).
Відповідач був ознайомлений з інформацією по кредиту та умовами кредитування, що підтверджується копією Паспортів споживчого кредиту, як за договором так і за додатковою угодою, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовими ідентифікаторами G – 8644, G-9346 (а.с. 148-149, 150-151).
До вказаного договору додані правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта (електронна форма).
З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення (а.с. 148-151).
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором Договору № 230471-КС-002 від 13 серпня 2021 року та Додаткову угоду № 1 до Договору № 230471-КС-002 від 23 жовтня 2021 року виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 24000,00 грн. та 20000 грн., 17000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів 13 серпня 2021 року та 23 жовтня 2021 року на банківську картку позичальниці, вказану при заповненні анкетних даних останньою. (а.с. 152-153).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, у  ОСОБА_1  наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 178 221,04 грн., з яких:
-35776,74 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 
-142444,30 грн. - сума прострочених платежів по процентах (а.с. 18-29).
Колегія суддів звертає увагу на те, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 44000,00 грн. за основним договором та 17000 грн. за додатковою угодою підтверджується довідкою квитанціями ТОВ «Бізнес Позика» про перерахування грошових коштів на рахунок, зазначений ОСОБА_1 (а.с. 152-153).
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
Доводи апеляційної скарги адвоката Соловйова Д.І., представника ОСОБА_1 про те, що позивачем не надано доказів на укладання договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Бізнес Позика», надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використала для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції про те, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Встановивши зазначені обставини у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять.
Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів (пункт 4.8, 4.12 кредитного договору).
Зважаючи на зазначене, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 142 444,30 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 35776,74 грн., на зазначене уваги не звернув, не обґрунтував визначений ним розмір стягнення та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову щодо цієї вимоги.
Підпис відповідача під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.
Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорювала кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.
Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 , посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «Бізнес Позика», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Таким чином, матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , а також докази існування заборгованості у заявленому розмірі.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (на виплат), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.
Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором та які б спростовували наявний розрахунок заборгованості, відповідач суду не надала. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, як кредитний договір, так і додаткова угода укладені за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором одноразовими ідентифікаторами G-8644, G-9346 та грошові кошти перераховані на належну відповідачу банківську карту.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення суду в частині стягнення процентів підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 142444,30 грн.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Бізнес Позика» підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого за подання позову (2318,66 грн.) та подачу апеляційної скарги (3220,80 грн.) у розмірі 5539,46 грн. (а.с. 17, 117).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (14 жовтня 2024 року).
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, –
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» – задовольнити.
Апеляційну скаргу адвоката Соловйова Дмитра Ігоровича, представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року  в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та стягнення судових витрат  – скасувати.
Прийняти в цій частині постанову.
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (Код ЄДРПОУ: 41084239, м. Київ, б. Лесі Українки, 26, офіс 411) заборгованість за кредитним договором №230471-КС-002 та додатковою угодою до нього за нарахованими процентами у розмірі – 142 444 (сто сорок дві тисячі чотириста сорок чотири) гривні 30 копійок.
В інший частині рішення суду – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (Код ЄДРПОУ: 41084239, м. Київ, б. Лесі Українки, 26, офіс 411) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору понесеного у суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 5539 гривень 46 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 14 жовтня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова