П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/2/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року (суддя Біоносенко В.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 27.02.2024) по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

31.12.2023 ФОП ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Укртрансбезпеки, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.10.2023 №ПШ 018606.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням Укртрансбезпека подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне дослідженням всіх обставин у справі, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
На обґрунтування поданої скарги зазначається, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника ) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративно-господарської відповідальності. Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватись з розумною критикою та їз чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Позивачка надіслала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.11.2019 ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу-підприємця. Основним видом діяльності підприємця є неспеціалізована оптова торгівля (основний), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, вантажний автомобільний транспорт, допоміжне обслуговування наземного транспорту та інше.
Окрім цього, ОСОБА_1 є одним із засновників ТДВ "МИКОЛАЇВБУДМЕХАНІЗАЦІЯ", основним видом діяльності якого є інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у. (основний), виробництво ручних електромеханічних і пневматичних інструментів, виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства, виробництво інших верстатів, виробництво автотранспортних засобів, виробництво кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів, виробництво інших вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів, надання допоміжних послуг у лісовому господарстві та ін.
У власності ОСОБА_1 є вантажний автомобіль МАN р.н. НОМЕР_1 , а у власності ТДВ "МБМ" є напівпричеп Schwarzmuller р.н. НОМЕР_2 .
27.09.2023 автомобіль МАN р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом Schwarzmuller р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 здійснював перевезення металоконструкцій.
На трасі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ автомобіль був зупинений працівниками Державної служби України з безпеки на транспорті з метою проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Під час перевірки встановлено, що у водія ОСОБА_2 відсутня особиста картка в цифровому тахографі. Зазначено було кваліфіковано, як порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та складено Акт №320718.
19.10.2023 уповноваженою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ018606, якою ФОП ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та застосовано до неї адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 гривень.
Не погодившись із законністю згаданої постанови ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 01.09.2023 позивачка передала автомобіль МАN р.н. НОМЕР_1 за договором оренди з ТДВ "МИКОЛАЇВБУДМЕХАНІЗАЦІЯ", а тому не є автомобільним перевізником.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачка в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" не є автомобільним перевізником, що підтверджується наданими ТТН від 27.09.2023 №Р134; договором оренди про передачу вантажного автомобіля МАN р.н. НОМЕР_1 ТДВ "МБМ; наказом №253 від 31.05.2023 про прийняття на роботу до ТДВ "МБМ" водієм автотранспортного засобу ОСОБА_2 , який 27.09.2023 керувала автомобілем МАN р.н. НОМЕР_1 під час виявлення працівниками відповідача правопорушення у сфері автомобільного транспорту.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).
Відповідно пункту 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567), під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до частин першої та другої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Як вбачається зі спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 018606 від 19.10.2023, до позивачки застосовано санкції, передбачені абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону, а саме особистої картки водія ТЗ ОСОБА_2 .
Спірним в контексті розгляду даної справи є питання чи є позивачка автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт", та, відповідно, об`єктом відповідальності за спірною постановою.
Так, абзацом 1 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт - є автомобільний перевізник.
Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, перевізник - фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.
Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі №640/27759/21, аналізуючи положення законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Як зазначалося вище, водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, одним із яких є товарно-транспортна накладна, у якій, відповідно до Правил №363, зазначається, зокрема відомості щодо перевізника та/або експедитора.
Як вбачається з Акту №320718 від 27.09.2023, складеного за результатом перевірки ТЗ МАN р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом Schwarzmuller р.н. НОМЕР_2 , водієм ТЗ ОСОБА_2 надавалася ТТН №Р134 від 27.09.2023 (а.с. 45).
З вказаної ТТН, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 12), в графі "автомобільний перевізник" вказано ТДВ "МБМ", водій - ОСОБА_2 .
Тобто, зазначена товаро-транспортна накладна №Р134 від 27.09.2023 містить відомостей про те, що в даному випадку саме ТДВ "МБМ", а не позивачка є автомобільним перевізником. Разом з тим, будь-яких доказів на спростування зазначеного відповідачем надано не було.
Абзацами першим та другім частини другої статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом".
У справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п. 53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Відтак, аналіз матеріалів справи, встановлених обставин та правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави стверджувати, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що відповідачем не доведено того, що 28.09.2023 саме позивачка була відповідальною за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Резюмуючи все викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не містить належних, вагомих і обґрунтованих міркувань, чи доводів та аргументів, які б спростовували вищевикладені висновки суду, якій правильно та повно з`ясував усі обставини справи та прийняв рішення, що ґрунтується на належній юридичній оцінці встановлених обставин справи із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч.  6 ст.  12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                        М.П.Коваль

Суддя                                        Ю.В.Осіпов