постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
19 листопада 2024 року
м. Київ
справа № 545/3000/19
провадження № 51-2484км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 , 
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
засудженого                                    ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),       
захисника                                         ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),              
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                   ОСОБА_7 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області                  від 08 листопада 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду                       від 12 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 12019170300000733 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 9 ч. 2            ст. 115 та ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України (далі - КК).
1. Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
1.1. За вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 1 ст. 115 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років;
- за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК - до покарання у виді довічного позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 194 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом поглинення визначеним покаранням менш суворого покарання призначеного ОСОБА_6 за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 23.05.2021 остаточно визначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі. 
Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат і долю речових доказів.
1.2. Районний суд установив, що ОСОБА_6 за обставин детально викладених у вироку, 06 липня 2019 року в період з 00:30 до 06:30 за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , перебуваючи у флігелі домоволодіння, під час сварки зі своїм батьком ОСОБА_8 з метою його вбивства умисно завдав останньому не менше 5  ударів сокирою в ділянку шиї, від яких той на місці помер.
Після цього, маючи намір приховати вбивство батька ОСОБА_6 зайшов до кімнати житлового будинку, де на ліжку спала його мати ОСОБА_9 , і з метою її вбивства умисно завдав останній не менше 3 ударів сокирою в ділянку шиї та не менше 7 ударів кухонним ножем у шию та грудну клітку, від яких вона  померла на місці.
З метою приховати скоєні злочини і знищити речові докази, ОСОБА_6   підпалив постільну білизну на ліжку, де лежав труп ОСОБА_9 , після чого зайшов до флігеля та підпалив постільну білизну на дивані, де знаходився труп ОСОБА_8 , внаслідок чого виникла пожежа. 
Під час пожежі було знищено вогнем приміщення флігеля та житлову кімнату будинку, внаслідок чого потерпілим завдано матеріальної шкоди на суму            91 771 грн.
1.3. При перегляді вироку Полтавський апеляційний суд ухвалою від 12 лютого                   2024 року в порядку ч. 2 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) змінив цей вирок у частині покарання визначеного за сукупністю кримінальних правопорушень. На підставі ч. 2 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим у виді довічного позбавлення волі остаточно визначив ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі.
У решті судове рішення залишив без змін. 
2. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
2.1. У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вказані вирок та ухвалу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
2.2. На обґрунтування цих вимог зазначає, що всі здобуті органом досудового розслідування докази, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність винуватості ОСОБА_6 , є недопустимими унаслідок грубих порушень вимог КПК допущених під їхнього збирання, а висновки судів, викладені в судових рішеннях, містять істотні суперечності та спростовуються доказами дослідженими під час судового розгляду. 
2.3. Зокрема захисник вважає, що недопустимими доказами у провадженні є:
-         висновок експерта від 26.11.2019 № 23-2/286, оскільки предметом його дослідження був відеозапис допиту ОСОБА_6 від 06.07.2019;
-         протокол обшуку домогосподарства на АДРЕСА_1  від 06.07.2019, оскільки ця слідча дія була проведена без дозволу слідчого судді;
-         протоколи слідчих експериментів від 06.07.2019 та 21.11.2019 проведених з участю ОСОБА_6 на території домогосподарства, оскільки власники майна не давали дозволу на їх проведення і такі були проведені без дозволу слідчого судді (post factum);
-         протокол огляду місця події від 06.07.2019 (лісосмуги в очереті, на болоті), під час якого було виявлено та вилучено сумку з сокирою та ножем зі слідами речовини бурого кольору (далі - РБК), оскільки у цьому протоколі не зазначено відомостей про її переміщення та огляд в іншому місці, що ставить під сумнів належність доказів;
-         протокол затримання ОСОБА_6 від 06.07.2019, оскільки у матеріалах провадження є лише його копія та відсутній оригінал, що свідчить про  маніпуляції органу досудового розслідування вчинені при його складанні.
2.4. Тому захисник вважає, що з урахуванням допущених порушень вимог КПК, а також сформованої Європейським судом з прав людини доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) усі здобуті докази у кримінальному провадженні є недопустимими.
2.5. Окрім того, на переконання захисника, відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК вирок місцевого суду підлягає безумовному скасуванню, оскільки в матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання від 16.03.2021 та технічний носій інформації з його фіксацією.  
2.6. Також захисник стверджує, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не перевірив та не дав аргументованих відповідей на всі доводи апеляційної скарги засудженого, а тому ухвалене цим судом рішення не можна визнати законним, обґрунтованим та вмотивованим й таким, що відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.
3. Позиція учасників у суді касаційної інстанції
3.1. У судовому засіданні захисник та засуджений касаційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.
3.2. Прокурор просила відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
4. Мотиви Суду
4.1. Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке. 
4.2. Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
4.3. Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час касаційної перевірки цих рішень Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
4.4. Встановлені місцевим судом фактичні обставини кримінального провадження ґрунтуються на аналізі доказів, досліджених й ретельно перевірених у судовому засіданні, а саме: показаннях засудженого          ОСОБА_6 (який вину визнав, однак відмовився давати показання, під час дослідження доказів відповідав на питання сторін), потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,           ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також протоколах: огляду місця події                  від 06.07.2019 (яким є лісосмуга з очеретом де виявлено сумку з сокирою та ножем зі слідами РБК), обшуку домоволодіння від 06.07.2019 (під час чого виявлено обгорілі трупи потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ), слідчих експериментів від 06.07.2019 та 21.11.2019 проведених за участю                ОСОБА_6 та його захисника з дозволу власника домоволодіння       ОСОБА_11 , затримання ОСОБА_6 від 06.07.2019 (під час чого, серед іншого, вилучено тапки зі слідами РБК); актах судово-медичного дослідження (обстеження) від 31.07.2019 № 783 та 784 (виявлені тілесні ушкодження у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , рубані рани шиї та грудної клітки, колоті рани грудної клітки та голови), висновках експертів: від 05.08.2019           №783-а та 784-а (причиною смерті   ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є рубані рани шиї), від 05.08.2019 №783-б та 784-б (показаний при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_6   механізм заподіяння тілесних ушкоджень відповідає характеру та механізму тілесних ушкоджень виявлених у             ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ), від 07.08.2019 №837 (на виявленій під час огляду місця події 06.07.2019 сумці виявлено кров, що може належати потерпілим), від 26.07.2019 №833 (кров на правому тапку вилученому 06.07.2019 може належати потерпілим), від 04.09.2019 № 134-МК та 135-МК (тілесні ушкодження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заподіяні сокирою та ножем, які надані на експертизу), від 26.07.2019 №615 (при обстеженні будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виявлено), від 26.11.2019 №23-2/286 та 23-2/287 (під час проведення слідчого експерименту 06.07.2019 ОСОБА_6 давав пояснення  вільно, без примусу), від 16.08.2019 №113 (причиною пожежі у флігелі та будинку є занесення стороннього джерела вогню), від 04.10.2019 №28 (щодо вартості ремонту для відновлення флігеля та кімнати у будинку знищених унаслідок  пожежі), акті судової психіатричної експертизи від 07.08.2019 №338 (відповідно до висновку якої ОСОБА_6 будь-яким хронічними психічним захворюванням не страждав і не страждає, на час вчинення інкримінованих дій не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності тощо), та інших доказах у своїй сукупності.
4.5. Ці докази зібрані у встановленому законом порядку, є логічними та послідовними, узгоджуються між собою в цілому та в деталях, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. 
4.6. Не погодившись із вироком засуджений подав на нього апеляційну скаргу доводи якої є аналогічними тим, що наведені захисником у касаційній скарзі.
4.7. Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
4.8. Згідно з положеннями ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою. 
4.9. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
4.10. Як убачається з матеріалів провадження та всупереч доводам касаційної скарги сторони захисту, цих вимог Закону суд апеляційної інстанції у цілому дотримався. 
4.11. Щодо доводів сторони захисту про недопустимість доказів
4.11.1. За правилами статей 86, 87 КПКдоказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих  Конституцією та законами України, у тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокурором своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
4.11.2. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК, слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до  житла чи іншого володіння особи у невідкладних випадках, пов`язаних із  врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які  підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний після здійснення таких дій невідкладно звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку (post factum).
4.11.3. З матеріалів провадження вбачається, що після гасіння пожежі нарядом ДСНС 06.07.2019 у флігелі та одній з кімнат будинку було виявлено обгорілі тіла                    (у флігелі тіло ОСОБА_8 , в будинку тіло ОСОБА_9 ), про що повідомлено поліцію. У цей же день до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування з метою збирання доказів та фіксування події і місця кримінального правопорушення.
4.11.4. Із даних зазначених у протоколі обшуку від 06.07.2019 вбачається, що ця слідча дія була проведена  слідчим із 11:20 до 15:00 з дозволу власника                     частини домоволодіння ОСОБА_11 ,  з участю понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , та спеціалістів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і безперервно фіксувалася за допомогою відеокамери Panasonic HC-V260 та фотокамери  Nicon D3300. Жодних зауважень щодо порядку проведення обшуку і правильності зазначених у протоколі даних від учасників слідчої дії не надійшло (т. 1,  а. к. п. 121-172).
4.11.5. 08.07.2019 цей обшук був легалізований ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави (т. 1, а. к. п. 204).
4.11.6. З урахуванням зазначеного доводи захисника в касаційній скарзі про недопустимість протоколу обшуку та похідних від нього доказів у справі є безпідставними.  
4.11.7. За правилами ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
4.11.8. На підставі цієї норми слідчим 06.07.2019 у період з 18:30 до 20:33 за участю засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , спеціаліста - криміналіста, судового медичного експерта, статиста та понятих був проведений слідчий експеримент із застосуванням технічних засобів фото та відеофіксації. 
4.11.9. Під час його проведення ОСОБА_6 на місці детально розповів про події, які відбувалися тієї ночі на території домоволодіння (показав як він завдав ударів сокирою батьку у флігелі, а потім матері, яка спала в одній з кімнат будинку, сокирою та кухонним ножем), як вирішив підпалити спочатку кімнату матері, а потім флігель де заходився труп батька, після чого поїхав за село і викинув у болото сумку зі знаряддями злочину - ножем та сокирою. Свої показання він давав вільно та в деталях, які могли бути відомі лише виконавцю злочину (т. 1, а. к. п. 64-79). Жодних зауважень щодо правильності проведення слідчого експерименту і правильності зазначених у протоколі даних від учасників слідчої дії не надходило.
4.11.10. Також ОСОБА_6 добровільно показав працівникам поліції та понятим місце на околиці с. Ковалівка, в лісосмузі, що межує з болотом, куди він викинув сумку з сокирою та ножем, які він використовував при вчиненні вбивства, та які, як убачається з протоколу огляду місця події від 06.07.2019 були знайдені на вказаному ним місці за координатами 49^о40'53'' північної широти та 34^о40'20'' східної довготи (т. 1, а. к. п. 80-90). 
4.11.11. З метою уточнення відомостей здобутих у кримінальному провадженніслідчим 21.11.2019 був проведений слідчий експеримент за участю ОСОБА_6 ,  захисника ОСОБА_7 , спеціаліста - криміналіста, судового медичного експерта, статиста та понятих, який фіксувався технічними засобами (т. 1,                   а. к. п. 220-234).
4.11.12. При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_6 на території домоволодіння дав детальні пояснення щодо перебігу подій, які відбувалися 06.07.2019 на місці злочину, які повністю співпадають із тими, що він давав того  дня під час слідчого експерименту. Дозвіл на проникнення на територію домоволодіння працівникам поліції у той день надали співвласники домоволодіння ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .  
4.11.13. Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа №740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), слідчий експеримент є іншим самостійним процесуальним джерелом доказів. Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий чи прокурор перевіряв або уточнював у нього під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу цієї слідчої дії.
4.11.14. Ураховуючи наведене, правових підстав для визнання вказаних протоколів слідчих експериментів недопустимими доказами у справі Суд не вбачає.
4.12. Щодо доводів про недопустимість як доказу протоколу затримання 
4.12.1. За змістом кримінального процесуального закону, при затриманні особи за підозрою у неї з`являється право на захист, який вона може здійснювати самостійно або з допомогою адвоката. Водночас особа має право вимагати негайного, до її першого допиту, конфіденційного побачення з захисником. Затримання особи у порядку статей 207 або 208 КПК є несподіваною подією для учасників провадження. Оскільки цей закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання.
4.12.2. У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що відповідно до ч. 5 ст. 208 КПК протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається обов`язково, оскільки це є гарантією забезпечення її прав, а тому його не можна визнати недопустимим, оскільки це означало б, що факт затримання особи нічим не підтверджується.
4.12.3. При цьому Суд звертав увагу на те, що оцінювати з погляду допустимості можна лише відомості (фактичні дані) які можуть у ньому міститися. Тому в разі, якщо протокол затримання містить відомості, які можуть бути використані як докази в суді, учасниками може бути поставлено питання лише щодо допустимості саме цих відомостей, а не протоколу затримання в цілому, як процесуального документа у справі .
4.12.4. З копії протоколу затримання від 06.07.2019 в матеріалах провадження  вбачається, що ОСОБА_6 був затриманий цього ж дня о 12:10 у подвір`ї будинку АДРЕСА_1 . Протокол складений у присутності захисника ОСОБА_7 та понятих ОСОБА_21 і ОСОБА_22 .. Зауважень при складанні протоколу від ОСОБА_6 та інших учасників не надходило (т. 2, а. к. п. 5-7).
 
4.12.5. З урахуванням цього слід визнати неспроможними доводи касаційної скарги захисника про недопустимість протоколу затримання ОСОБА_6 у справі через те, що в матеріалах провадження міститься його копія, а не оригінал, оскільки стороною захисту не заперечується сам факт затримання останнього та правильність відображених у протоколі даних.
4.13. Щодо недопустимості як доказу висновку судової психологічної експертизи               від 26.11.2019 № 23-2/286 у частині показань ОСОБА_6 наданих під час досудового розслідування 06.07.2019
4.13.1. За правилами ст. 23 КПК не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
4.13.2. У касаційній скарзі захисник зазначає, що предметом дослідження експерта був відеозапис з допитом ОСОБА_6 в якості підозрюваного 06.07.2019.
4.13.3. Разом із тим, зі змісту висновку експерта вбачається, що предметом експертного дослідження було вивчення питання щодо комунікативної діяльності ОСОБА_6 під час його допиту слідчим, наявності чи відсутності ознак здійснення на нього психологічного тиску з боку присутніх, а також його можливості самостійно правильно відтворити обставини події.
4.13.4. За результатами дослідження експерт дійшов таких висновків:
- під час допиту ОСОБА_6 06.07.2019 відсутні ознаки неправомірного психологічного впливу на нього з боку слідчого, та інших учасників, які брали участь у проведенні слідчої дії;
- його комунікативна діяльність характеризується помірною ініціативністю, схильністю у своїх показах надавати короткі стверджувальні відповіді, схематичністю, потребою у додаткових (стимулюючих) питаннях, присутністю ознак скутості. Діагностовано збільшення інформативно важливих фрагментів розповіді, тільки при уточнюючих запитаннях слідчих та захисника до     ОСОБА_6 , що свідчить про свідомий контроль власної комунікативної діяльності. Невербальні прояви ОСОБА_6 в ході відтворення обставин під час допиту відзначаються помірною активністю, стійкістю уваги, орієнтацією на співрозмовника, розгубленістю, нервуванням при відтворенні події;
- реконструкція ОСОБА_6 обставин та перебігу подій відображає достатній комплекс ознак, що за своєю суттю є психологічними «слідами» минулого досвіду відносно реконструйованих подій (т. 1, а. к. п. 242-253):
4.13.5. Вказаний висновок експерта був узятий до уваги та оцінений судом першої інстанції у вироку лише як доказ того, що під час досудового розслідування на останнього не чинився тиск з боку слідчого чи інших осіб і він мав можливість самостійно адекватно давати пояснення щодо обставин події. 
4.13.6. Тому передбачених законом підстав визнавати цей висновок експерта недопустимим доказом у справі Суд не вбачає.
4.14. Щодо відсутності  в матеріалах провадження технічного носія 
4.14.1. Стосовно цих доводів сторони захисту в апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що відповідно до довідки секретаря судового засідання в матеріалах провадження, через перебування головуючого у справі судді  ОСОБА_23 на лікуванні та неявку сторін призначене на 16.03.2021 судове засідання у справі не відбулося, а відтак технічне фіксування процесу в цей день не здійснювалося (т. 3, а. к. п. 96-97).
4.14.2. Перевіривши аналогічні доводи захисника в касаційній скарзі Суд встановив наступне.
4.14.3. У кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжувався судом кожні два місяці.
4.14.4. Ухвалою від 22.01.2021 колегія суддів районного суду задовольнила  клопотання прокурора та продовжила цей захід ОСОБА_6 до 22.03.2021           (т. 3,  а. к. п. 76-77).
4.14.5. 15.03.2021 прокурор вчергове звернувся до суду з клопотанням про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. 
4.14.6. У цей час суддя ОСОБА_23 через хворобу перебував на листку непрацездатності.
4.14.7. Відповідно до абз. 5 п. 20-5 розділу XI«Перехідні положення» КПК, в разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
4.14.8. Тому керуючись цими вимогами закону суддя ОСОБА_24 , яка входила до складу колегії суддів у цьому провадженні, 16.03.2021 розглянула це клопотання та задовольнила його, продовжила ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.05.2021 (справа № 545/3000/19, судове провадження № 1-і/545/3/21, яку було долучено до матеріалів кримінального провадження).
4.14. 9 У матеріалах вказаного судового провадження наявні журнал судового засідання та технічний носій інформації в яких зафіксовано перебіг розгляду судом клопотання прокурора.   
4.15. Щодо інших доводів касаційної скарги
4.15.1. Органом досудового розслідування перевірялася заява ОСОБА_6 щодо неправомірних дій працівників поліції при його затриманні 06.07.2019 та під час розслідування кримінального провадження.
4.15.2. За результатами проведення досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62021170000000211 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 та ч. 2                      ст. 384 КК, органом досудового розслідування не було здобуто доказів які б вказували на наявність у діях працівників поліції та свідка ОСОБА_25 складу злочинів.
4.15.3. Тому постановою слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві                       від 23 березня 2022 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК через відсутність у діях співробітників Полтавського РВП ГУНП у Полтавській області ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 384 КК (т. 4,                      а. к. п. 22-33).
4.15.4. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2023 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на вказану постанову. Ця ухвала слідчого судді в апеляційному порядку стороною захисту не оскаржувалась і набрала законної сили (т. 4, а. к. п. 50-53).

4.16. Щодо покарання призначеного ОСОБА_6 .
4.16.1. Відповідно до положень статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
4.16.2. Згідно з положеннями ст. 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особою особливо тяжкого злочину і застосовується у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не визнає за можливе застосувати до неї покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
4.16.3. Зважаючи на особливу тяжкість злочинів вчинених ОСОБА_6 - умисне вбивство двох осіб (батьків) та його жорстокість, який з метою приховування  вбивства батька убив і матір, а надалі підпалив приміщення в яких знаходились їхні тіла, а також позицію потерпілих, які наполягали на призначенні йому найсуворішої міри покарання, та відсутність обставин, які б його пом`якшували, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначити засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі.
4.16.4. При перегляді вироку за апеляційною скаргою засудженого суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком місцевого суду і не знайшов підстав для його зміни у цій частині.
4.16.5. З урахуванням наведених судами першої та апеляційної інстанції у своїх рішеннях мотивів у частині визначення ОСОБА_6 виду і розміру покарання за скоєне Суд не вбачає підстав стверджувати про те, що таке покарання є явно несправедливим і суворим.
4.16.6. Наведені захисником у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, і не ставлять під сумнів законність цих рішень.
5. Висновки Суду 
5.1. Під час касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були підставами для зміни чи скасування судових рішень.
5.2. Ухвалені у кримінальному провадженні вирок районного суду та ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК, у них наведені відповідні мотиви з яких виходили ці суди ухвалюючи такі рішення та положення закону, якими вони керувалися.
5.3. З урахуванням викладеного підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Залишити без задоволення касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 08 листопада                2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
___________________                           ___________________                     _________________ 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                          ОСОБА_3