ПОСТАНОВА                                                            
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                            
 
27 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 367/2716/21
провадження № 61-11849св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2024 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
 
Позов мотивований тим, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак мають спільну дитину - ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Позивач вказувала, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю. З народження дитини відповідач не бере ніякої участі у її вихованні, розвитку та утриманні, водночас вона із власних заощаджень самостійно забезпечує для дитини належні житлові умови, якісне медичне обслуговування, а також її фізичний та культурний розвиток. 
 
Вказувала, що на потреби дитини та забезпечення належних житлових умов вона в середньому витрачає близько 25 000,00 грн: сплата житлово-комунальних послуг - 2 500,00 грн; медичне обслуговування, медикаменти та вітаміни - 3 500,00 грн; дитяче харчування - 4 000,00 грн; одяг, іграшки та засоби гігієни - 5 000,00 грн; відвідування курсів розвитку дитини - 
10 000,00 грн.
 
Відповідач є фізично здоровим та працездатним чоловіком, перебуває на обліку в органах Державної фіскальної служби як фізична особа - підприємець, має корпоративні права, з 2015 року провадить адвокатську діяльність, постійно подорожує за кордон.
 
Ураховуючи наведене та рівність батьків у виконанні обов`язку щодо утримання дитини, ОСОБА_1 просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12 500,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття, вважаючи, що такий розмір є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітнього сина та його потреб у харчуванні, ліках, одязі тощо.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 13 листопада 
2023 року позовні вимоги задоволено частково.
 
Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 4 000,00 грн щомісяця, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 14 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що при визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також те, що малолітній ОСОБА_3 перебуває на утриманні матері, а доказів протилежного відповідач не надав. Суд вказав, що відповідач є особою працездатного віку, отримує регулярний дохід та пенсію, має у власності квартиру 
й автомобіль, разом з тим хворіє на діабет ІІ ступеня, що потребує постійних витрат для підтримання нормального стану здоров`я, надає кошти на утримання дочок від першого шлюбу, допомагає матері, яка є пенсіонеркою, оплачуючи житлово-комунальні послуги. Водночас він зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні умови для розвитку і забезпечення організації життя. Доказів того, що відповідач не має можливості чи не здатен допомагати дитині, в матеріалах справи немає. Разом з тим позивач не надала суду доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме в розмірі 12 500,00 грн щомісяця для забезпечення розвитку та належного рівня життя дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в її матеріальному утриманні, та дослідженими під час судового розгляду матеріалами справи не довела матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Суд також вказав, що при визначенні розміру аліментів на дитину слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб і має брати до уваги інтереси не тільки позивача, 
а й відповідача, а тому вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на сина в розмірі 4 000,00 грн щомісяця починаючи 
з 15 квітня 2021 року.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 22 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником Грубською К. В. , задоволено.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року змінено в частині розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: зменшено тверду грошову суму 
з 4 000,00 грн до 2 000,00 грн.
 
Апеляційний суд,урахувавши підтверджений розмір доходу відповідача, факт перебування на його утриманні ще трьох дітей, окрім ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , стан здоров`я відповідача та його витрати на лікування, а також статтю 182 СК України, де передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» 
з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для основних соціальних 
і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2 272,00 грн; дітей віком від 6 до 18 років - 2 833,00 грн), дійшов висновку про зменшення розміру стягнених судом першої інстанції аліментів з 4 000,00 грн до 
2 000,00 грн.
 
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 07 серпня 
2024 року, з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року про виправлення описки, стягнено з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  понесені в суді апеляційної інстанції судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн.
 
Здійснено перерозподіл судових витрат та змінено рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року в частині судових витрат, які підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь держави шляхом зменшення судового збору з 290,56 грн до 145,28 грн.
 
Дослідивши надані представником відповідача докази витрат на правничу допомогу, а також урахувавши те, що між ОСОБА_2 
і адвокатом Грубською К. В. було погоджено фіксований розмір оплати послуг з надання правничої допомоги, принцип співмірності та об`єктивності понесених судових витрат, задоволення поданої апеляційної скарги в повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення поданої заяви в частині стягнення витрат на правничу допомогу саме в розмірі 7 000,00 грн, тому, що покладення на позивачку витрат заявника на оплату послуг адвоката за підготовку та складання відповіді на відзив (3 год) 
є необґрунтованим, оскільки ЦПК України не передбачено подання вказаного процесуального документа як обов`язкового процесуального реагування сторони процесу. Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору апеляційний суд вказав, що це питання не було вирішене при винесенні постанови від 22 липня 2024 року.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
22 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2024 року та залишити в силі рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд взяв до уваги докази, які не існували на момент розгляду справи судом першої інстанції, та обґрунтував своє рішення про зменшення розміру аліментів у тому числі цими новими доказами і цими новими обставинами. Виникнення нових обставин 
у житті відповідача, а саме погіршення стану здоров?я та зміни у складі сім?ї можуть бути підставами для звернення відповідача до суду виключно 
в порядку частини першої статті 192 СК України.
 
Аргументи інших учасників справи
 
25 жовтня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 
2024 року - без змін.
 
Відзив мотивований тим, що апеляційний суд правильно встановив, що відповідач є батьком чотирьох дітей, що перебувають на його утриманні 
в межах його фінансових можливостей. Касаційна скарга є необґрунтованою, а її доводи зводяться до необхідності переоцінки судом доказів та незгоди 
з висновком суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд правомірно врахував докази, надані до суду апеляційної інстанції.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Солом?янського районного суду м. Києва.
 
07 листопада 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

 
 
Фактичні обставини справи
 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебували, мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 
2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року, у справі № 760/31518/21 позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання дитини, сина ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 .
 
Постановою Верховного Суду від 14 червня 2023 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року залишено без змін.
 
ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
В суді апеляційної інстанції відповідач надав до матеріалів справи нові докази, 
а саме свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 08 травня 
2024 року, згідно з яким ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
 
Згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за 2021-2022 роки та за січень 2023 року, а також довідкою про доходи від 
27 лютого 2023 року № 0000-000001, виданою Адвокатським об`єднанням «Сингаївський, Сербінов та партнери» за період з 01 січня 2022 року до 
31 січня 2023 року, відповідач у 2021 році отримав заробітну плату 
з вирахуванням ПДФ, а саме: за 2021 року в загальній сумі 61 547,62 грн; за 2022 рік - 32 595,00 грн; за січень 2023 року - 3 075,00 грн.
 
Відповідно до довідок про доходи № 7440 3949 2545 1468 та № 1907 3496 5099 4919, виданих Головним управлінням ПФУ в м. Києві, відповідач отримує пенсію за вислугу років. Зокрема, за 2021 рік отримав пенсію в загальній сумі 63 310,20 грн; за 2022 рік - 75 020,55 грн; у січні 2023 року - 6 874,47 грн.
 
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ від 06 липня 2021 року стосовно зареєстрованих транспортних засобів ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль «Nissan Murano», 
2008 року, який був ним придбаний за 1 000,00 грн на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8044/2018/1226325 від 12 грудня 2018 року.
 
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 
01 березня 2023 року № 324494081 відомо, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
 
Протягом 2017-2022 років відповідач добровільно надавав кошти на утримання сина, що підтверджується виписками з карткового рахунка ОСОБА_2 , розписками позивача та квитанціями про переказ коштів.
 
Відповідач надсилає кошти на утримання неповнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується доданими до матеріалів справи виписками з карткового рахунка відповідача та квитанціями про переказ коштів на рахунок її матері.
 
Також відповідач надає кошти на утримання та оплачує навчання повнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідно до довідок від 20 травня 2021 року № 21/22 та від 10 листопада 2023 року № 52/23 є студентом денної форми навчання за спеціальністю «Міжнародне право» Академії адвокатури України і закінчує навчання 30 червня 2023 року, що підтверджується квитанціями про перерахування коштів на розрахунковий рахунок Академії адвокатури України та розписками ОСОБА_6 .
 
Окрім цього, відповідач оплачує житлово-комунальні послуги, що надаються 
в квартирі, де проживає його матір ОСОБА_9 , яка є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію.
 
Відповідач має ряд хронічних захворювань, зокрема хворіє на діабет ІІ ступеня, що підтверджується виписками з історії хвороби та лікарськими висновками, у зв`язку з чим він вимушений щомісяця витрачати для підтримання свого здоров`я та придбання необхідних ліків у середньому 1 000,00 - 3 000,00 грн, про що свідчать надані суду квитанції на купівлю ліків та оплату лікарських послуг.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
 
Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. 
 
Статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення 
в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. 
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 
2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
 
У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується 
з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.
 
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
 
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
 
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
 
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи 
і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції, урахувавши матеріальний стан сторін, працездатний вік відповідача та наявність у нього регулярного доходу, взявши до уваги стан його здоров?я та перебування на його утриманні дочок від першого шлюбу,  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також надання ним матеріальної допомоги матері, дійшов правильного висновку про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина 
у розмірі 4 000,00 грн щомісяця, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 14 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки на відповідача як на батька дитини покладено однаковий 
з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, яка проживає разом із матір?ю.
 
Зменшуючи розмір аліментів стягнених судом першої інстанції з 4 000,00 грн до 2 000,00 грн, апеляційний суд не врахував такого.
 
У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
 
З огляду на зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (див. постанову Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 364/1139/19 провадження № 61-11271св20)).
 
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі 
№ 6-143цс13 зроблено висновок, що «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених 
в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, 
у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».
 
Апеляційний суд, взявши до уваги доказ, наданий відповідачем 
в суді апеляційної інстанції, а саме свідоцтво про народження серії 
НОМЕР_1 від 08 травня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважав, що це є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів. 
 
Проте апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_8 , 
ІНФОРМАЦІЯ_4 , народився після ухвалення рішення судом першої інстанції (13 листопада 2023 року), а тому дійшов неправильного висновку про зміну рішення суду першої інстанції, оскільки зміна сімейного стану платника аліментів після ухвалення рішення є підставою для звернення до суду з відповідним позовом в порядку статті 192 СК України про зменшення розміру аліментів, стягнених рішенням суду.
 
Отже, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково 
і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку про те, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку 
із цим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
 
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (постановаВеликої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі 
№ 904/8884/21).
 
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування судового рішення апеляційного суду у цій справі, то додаткова постанова Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року також підлягає скасуванню.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, 
а ОСОБА_1 є такою, що відповідно до закону звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги, судові витрати за подання касаційної скарги в розмірі 581,12 грн слід стягнути із ОСОБА_2 на користь держави.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2024 року і додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року скасувати, 
рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 13 листопада 
2023 року залишити в силі.
 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код ЄДРПОУ 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України)) судовий збір за перегляд справи в суді касаційної інстанції в розмірі 
581,12 грн (п?ятсот вісімдесят одна гривня дванадцять копійок).
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані постанова Київського апеляційного суду від 22 липня 2024 року і додаткова постанова Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська        	
Судді: 	А. Ю. Зайцев        	
 	Є. В. Коротенко        	
 	В. М. Коротун        	
 	М. Ю. Тітов