Справа № 161/12401/24 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1064/24  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
06 грудня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В.,Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2024 року,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Коллект Центр» звернулося до суду із даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 травня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансових послуг №2113435942721 від 14.05.2021 року, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 3300,00 грн та останній зобов`язався повернути кошти у строк, визначений договором, сплатити проценти за користування кредитними коштами на визначених умовах договору.
Позивач указує, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору кредиту.
01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором про надання фінансових послуг №2113435942721 від 14.05.2021 року щодо ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що в подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №2113435942721 від 14.05.2021 року, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 . На підставі наведеного ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.
Також зазначає, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за вказаним договором, у зв`язку з чим станом на 04.06.2024 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 64181,00 грн, з яких: 3300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 60881,04 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.
Разом з тим, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності, ТОВ «Коллект Центр» просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 33583,00 грн, з яких: 3300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 30283,00 грн нарахованих відсотків, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн та 9000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2024 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №2113435942721 від 14.05.2021 року в розмірі 33583 грн 00 коп., 3000 грн витрат на правничу допомогу та 3028 грн 00 коп. судового збору. 
Не погодившись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ТОВ «Коллект Центр».
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М. М. вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, правильним по суті та справедливим, просила вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, виходячи з таких мотивів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено та підтверджено доказами, що відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання з укладеного договору, в результаті чого з його вини утворилась зазначена позивачем заборгованість, а тому позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №2113435942721 в розмірі 3300,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, строком на 16 днів (а.с. 7-9).
За умовами пункту 1.1. вказаного договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на визначену і погоджену сторонами в заяві-анкеті суму в розмірі 3 300 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами цього договору, його додатків та правил.
Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. 
Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту (пункти 1.2., 1.3. договору).
Згідно з п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми в наступному розмірі:
а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;
б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а);
в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б);
г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в);
д) тип процентної ставки - фіксована.
Згідно із п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору) - 1 рік.
За умовами п. 1.10. договору позичальник сплачує товариству комісію, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі за його юридичне оформлення, у розмірі 462 грн.
Відповідно до п. 4.3. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має юридичну силу як і власноручний підпис.
В додатку № 1 до цього договору «Заява-Анкета`позичальник ОСОБА_1 зазначив, що просить надати кредит на особисті потреби строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язання повернути кредит у розмірі 3 300 грн та проценти у розмірі 1 056 грн. Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 14 травня 2021 року. Також вказано, що нараховані проценти обов`язкові до сплати на 16 день з моменту отримання кредиту (а.с.9 зворот).
У п. 4.15. договору визначено, що договір підписано електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором.
Кредитний договір 2113435942721 підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом - одноразовим ідентифікатором «2113435942721Z» (таким же одноразовим ідентифікатором підписано відповідачем додаток № 1 до кредитного договору - заяву-анкету).
Отже, ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору, які є предметом позову. 
Разом з тим, свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, - 3 300 грн, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей Фор Пей» (а.с.15 зворот).
Відповідач зобов`язання за договором про надання фінансових послуг не виконав, заборгованість у строк, обумовлений договором, не погасив, проценти за користування кредитними коштами не сплатив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 33583,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3 300 грн; заборгованість за відсотками - 30283,00 грн, що підтверджується доданим до позову розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2113435942721.
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, згідно з умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2113435942721 від 14 травня 2021 року (а.с.20-25).
У свою чергу, 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з договором № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2113435942721 від 14 травня 2021 року (а.с.26-36).
Зі змісту позовних вимог убачається, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого за наявним в матеріалах справи розрахунком у нього в межах річного строку дії кредитного договору, встановленого п. 1.9 договору, утворилася заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2113435942721 від 14 травня 2021 року в загальному розмірі 64181,04 грн 18 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 3 300 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 60 881 грн 04 коп.; заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до умов договору - 0,00 грн.
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути за кредитним договором заборгованість у розмірі 3583 грн 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3 300 грн; заборгованість за процентами - 30283 грн 00 коп.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно з ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Крім цього у ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Також ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Крім того, за змістом ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» акцептом пропозиції укласти договір в електронній формі є відповідь особи, якій адресована пропозиція його укласти, про її прийняття надана шляхом:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийнятім такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному вебсайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Служба миттєвого кредитування», отримавши відповідний цифровий пароль на номер свого мобільного телефону, що свідчить про ознайомилення ним з Правилами (примірним договором) та іншою наданою інформацією.
Для оформлення кредиту та коштів відповідач обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом договору, що пропонувався для укладання, Правилами, інформацією, зазначеною в ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансовий послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», про що відповідач поставив відповідну відмітку в електронній системі товариства, після чого створив заявку на отримання коштів згідно обраних ним умов.
Ознайомлення в особистому кабінеті з паспортом кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору (стандартизована форма) в порядку, за формою та за змістом, що передбачені ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією.
Після прийняття кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту позичальнику кредитодавець зробив позичальнику пропозицію в особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови з якими заявник мала можливість ознайомитись до моменту укладання кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Після прийняття позичальником умов кредитного договору, він уклав з товариством електронний кредитний договір, який був підписаний у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Після укладання в електронному вигляді зазначеного правочину, позичальнику були надані відповідні кошти від кредитора, права вимоги щодо стягнення заборгованості за якими увійшли до переліку тих, що передані за договорами факторингу позивачу у справі.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто, тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України ).
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 3300 грн на свою банківську картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк», реквізити якої містяться у заяві-анкеті позичальника, що не спростовано ним належними і допустимими доказами; не повернув їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 33583 грн 00 коп.
У доводах апеляційної скарги представник відповідача вказував на те, що факт підписання кредитного договору ним заперечується.
Однак, відповідачем при розгляді справи в суді першої інстанції не надано жодного доказу того, що ним оспорювався кредитний договір раніше. Крім того, отримавши позовну заяву, відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його недійсності, не подав. Таким чином, убачається, що укладений між сторонами кредитний договір не визнавався судом недійсним, а отже, є чинним. Долучені до апеляційної скарги письмові документи на доведення факту наявності шахрайських дій з приводу укладення оскаржуваного договору не приймаються до уваги та не є достатніми та належними доказами на спростування доводів позову, оскільки стосуються правовідносин з іншими банками (АТ «ПУМБ», ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») та з приводу інших кредитів.
Заперечуючи проти укладення договору, відповідач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що він не звертався до ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за укладенням договору та не підписував відповідний договір, а також не отримував кредитні кошти. Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на недоведеність укладення ним оскаржуваного договору та отримання ним кредиту. Судом встановлено, що кредитний договір, графік платежів та паспорт споживчого кредиту були підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором « Z».
У договорі були зазначені особисті дані ОСОБА_1 : реквізити банківської картки, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання, електронна пошта та номери телефонів, зокрема і номер телефону НОМЕР_1 , який у подальшому був зазначений ним і у відзиві на позовну заяву (а.с. 9, 14 зворот ,54).
Також ОСОБА_1 апеляційному суду надана виписка Українського бюро кредитних історій щодо його рахунків, зі змісту якої видно перелік фінансових зобов`язань за укладеними кредитними договорами з різними кредитними установами, зокрема, за спірним кредитним договором № 2113435942721 від 14 травня 2021 року (а.с.94 зворот).
Відповідачем надано суду довідку від 21 жовтня 2024 року №20.1.0.0.0/7-240923/35601 АТ КБ «Приватбанк», якою банк ствердив, що на платіжні картки ОСОБА_1 було встановлено тимчасові обмеження до підтвердження перевипуску картки в Приват24. 15 травня заблоковані картки були перевипущені у відділенні. 
Проте, даними документами відповідач не спростував, що банківська картка з наведеними в оскаржуваному кредитному договорі реквізитами йому не належить. 
Із долучених заяв про звернення відповідача до правоохоронних органів щодо вчинення шахрайських дій або незаконного використання його даних також не можна достеменно підтвердити доводи, викладені ним в апеляційній скарзі щодо обставин, які би стосувалися саме спірного кредитного договору, оскільки ним було вказано про зникнення коштів на картках банку «ПУМБ» та про заперечення укладення договору № 0699-1591 з ТОВ «Укр кредит фінанс».
Отже, аналізуючи всі обставини справи, умови договору та заперечення з приводу його укладення, колегія суддів вважає, що факт укладення ОСОБА_1 14 травня 2021 року електронного договору з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не спростовано, сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості належним чином не виконував. Водночас сума кредиту відповідачем не повернута і на цю суму кредитодавець нараховував змінну процентну ставку в межах граничного річного строку кредитування.
Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що кредитодавець правомірно нарахував заборгованість за відсотками за змінною відсотковою ставкою, оскільки такий період входив до періоду строку кредитування (1 рік) , визначеного договором ( п. 1.9).
Інші доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції даного спору не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, на підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, належних та допустимих доказів відповідачем не надано, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог та правильно вирішив спір по суті.
Отже, рішення суду у цій справі належить залишити без змін.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2024 року у даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.        

Головуючий-суддя
       
Судді: