ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 листопада 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/16509/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 ( суддя Голобутовський Р.З.) в адміністративній справі №160/16509/24 за позовом   ОСОБА_1   до  Міністерства оборони України,   третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 18.07.2023 року, внаслідок травми, захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19.12.2023 року№23/в.
Просив зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 18.07.2023 року інвалідності II групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, без урахування раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в 2022 році під час виконання бойового завдання отримав вибухову травму, внаслідок чого йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. При цьому позивач зазначає, що до цього йому також було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, однак в 2022 році йому було змінено причинний зв`язок встановлення групи інвалідності. Позивач наголошує, що у зв`язку зі зміною причинного зв`язку встановлення групи інвалідності йому підлягає виплата одноразова грошова допомога у зв`язку, однак відповідач протиправно відмовив у такій виплаті. На підставі зазначеного позивач просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2024  адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні ОСОБА_1 внаслідок встановлення ІІ групи інвалідності 18.07.2023 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності 18.07.2023 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням виплачених сум такої допомоги.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач та відповідач звернулись з апеляційними скаргами.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи в частині задоволення позовних вимог пославшись на ч.4 ст.16-3 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якою передбачена виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум, отже, позовні вимоги в частині виплати такої допомоги без урахування раніше виплачених сум є безпідставними та задоволенню не підлягають. ОСОБА_1 з даним твердженням суду погодитись не може оскільки згідно до свідоцтва про хворобу №2303 від 22.11.2016 року у позивача наявний наступний діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: наслідки мінно-вибухової травми (17.02.2016) множинних вогнепальних проникаючих сліпих осколкових торакоабдомінальних поранень з пошкодженням правого купола діафрагми, жовчного міхура, прямої кишки, лівого стегна, правого передпліччя, позаочеревинної гематоми. Операції: Лапаротомії, холецистекюмії, ушивання купола діафрагми справа, ушивання стінки прямої кишки з формуванням двохстовбурової сигмостоми (17.02.2016), ліквідація сишосгоми та рубцевого стенозу рекгосигмоанастамозу (25.05.2016). Злукова хвороба органів черевної порожнини з помірним порушенням функції. В свою чергу зі свідоцтва про хворобу №5725 від 05.04.2023 року вбачається наступний діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва позивача: наслідки вибухової травми (07.10.2022): відкрите проникаюче осколкове сліпе черепно- мозкове поранення з вхідним отвором в лівій тім`яній ділянці, забій головного мозку III ст., внутрішньомозкова гематома лівої тім`яної частки, субдуральна пластинчата гематома лівої лобної, тім`яної часток, субарахноідадьного крововиливу, лікована оперативно (08.10.2022 - видалення гематоми) у вигляді гліозних змін тім`яної частки ліворуч з фіброзною дилатацією заднього та скроневого рогів лівого латерального шлуночку, стороннього тіла металевої щільності в післяопераційній зоні, вираженого правобічного геміпарезу, сенсо-моторної афазії. Дефект кісток черепа 2,7 смхЗ,0 см (8=8,1см ), незаміщений. Хронічна сенсоневральна приглухуватість зі сприйняттям шепітної мови 0 м на кожне вухо. Вказані захворювання настали від різних травм, пов`язаних із захистом Батьківщини, отриманих позивачем в різні проміжки часу. Крім того внаслідок отримання першої травми позивач міг бути працепристосованим до інженерної праці в кабінетних умовах, при цьому внаслідок отримання другої травми позивача визнали непридатним до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, працепристосованим в спеціально створених умовах на виробництві або рекомендованим до надомної роботи. Зазначені травми відрізняються та не пов`язані між собою, у зв`язку з чим позивач не підпадає під критерії, визначені в абз. 1 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ. В даному випадку не відбувався наступний переогляд позивача за наслідками, визначеними в довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №072759 від 25.01.2017 року, а в даному випадку позивачу змінено причинний зв`язок II групи інвалідності, встановленої на підставі довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №186478 від 18.07.2023 року з даним твердженням також погодився суд першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що за своїм визначенням дана грошова допомога є одноразовою. Чинним законодавством не передбачено повторну виплату одноразової грошової допомоги в залежності від кількості отриманих захворювань, поранень, травм та ушкоджень здоров`я. Тому підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати (доплати) позивачу одноразової грошової допомоги немає; відмова у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги (протокол комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19.12.2023 року №23/в) в даному випадку є правомірною. Таким чином рішення суду першої інстанції не ґрунтується на законі, ухвалено на припущеннях, тому підлягає скасуванню.
Відповідно до   п.   3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що під час апеляційного перегляду справи встановлено, 25.01.2017 року під час первинного  огляду органами МСЕК ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІ групи з 22.12.2016 року, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, інвалідність встановлена на строк до 01.01.2018 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №072759 від 22.12.2017 року (ас54).
31.03.2017 року ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу на підставі довідки МСЕК серії 12 ААА №072759 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для праведних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 320 000,00 грн., що підтверджується витягом з протоколу №28 від 31.03.2017 року, який наявний в матеріалах справи.
Вподальшому, 07.10.2022 року під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Новомиколаївка Бориславського району Херсонської області позивач отримав вибухову травму.
Під час повторного огляду органами МСЕК 18.07.2023 року ОСОБА_1  визнано особою з інвалідністю ІІ групи з 18.07.2023 року, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, інвалідність встановлена на строк до 01.08.2024 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №186478 від 18.07.2023 року.
19.12.2023 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, з огляду на те, що йому в 2017 року було призначено і виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку з установленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а також, що групу інвалідності під час наступного переогляду не змінено.
Непогоджуючись із непризначенням одноразової грошової допомоги в 2023 році, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ключове питання у данній справі  є застосування до спірних відносин пункту 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Своєю чергою, Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до приписів частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ, законодавець виділяє три групи соціальних ризиків, з настанням яких виникає право відповідних категорій осіб на виплату одноразової грошової допомоги, а саме:
загибель (смерть) - пункти 1-3 частини другої статті 16 Закону;
інвалідність - пункти 4-6 частини другої статті 16 Закону;
втрата працездатності без встановлення інвалідності - пункти 7-9 частини другої статті 16 Закону.
Одночасно, приписами частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачена можливість виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі (з урахуванням раніше виплаченої суми), якщо протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.
Згідно із пунктом «б» частини першої статті 162 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок № 975).
Згідно із пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права в разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
За приписами підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Отже, пункт 6 Порядку № 975 визначає кратність розміру одноразової грошової допомоги в залежності від ступеня втрати працездатності та у сукупності із пунктом 3 цього Порядку передбачає, що розрахункова величина прожиткового мінімуму визначається відповідним законом для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який вперше запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04 липня 2012 року № 5040-VI).
Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ступеня втрати особою професійної працездатності) та абзацу 1 зазначеного пункту, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Як встановлено з матеріалів справи, у квітні 2016 року позивач, перебуваючи в зоні АТО, під час виконання бойового завдання внаслідок розриву міни отримав множинні вогнепальні осколкові проникаючі сліпі торакоабдомінальні поранення з пошкодженням правого куполу діафрагми та парямоїкишки, поранення м`яких тканин лівого стегна та правого передпліччя. 
Згідно довідки МСЕК від 25 січня 2017 року йому була встановлена ІІ група інвалідності з 22.12.2016 року, без встановлення відсотку втрати працездатності, за цим епізодом інвалідність встановлена строком до 01.01.2018 року.
Надалі, 18.07.2023 року під час огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю II групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААГ № 186478 від 18.07.2023 року), за цим епізодом інвалідність встановлена строком до 10.071.2024 року.
Вирішуючи спір по суті, слід зазначити, що відносно позивача огляд МСЕК та встановлення групи інвалідності відбувалося у різні часи, а тому і регулюються відповідно до норм Закону 2011-XII, які були чинними на момент встановлення відповідної групи інвалідності.
Питання призначення та виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини у даній справі вперше виникли на підставі довідки МСЕК від25.01.2017 року(ас54).
Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI.
Цей Закон набрав чинності 01.01.2014року і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014 року.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Надалі, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017року) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абз.2 такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Колегія суддів звертає увагу, абз.2 пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.  
Крім того, абз.2 пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. 
Таким чином,  абз.1 та 2 пункту 4 статті 16-3 Закону передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
За даним епізодом правовідносини у даній справі  виникли до 06.04.2022року і вирішувались  на підставі чинної на той час редакції пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».  
Вподальшому, відбулася зміна правового регулювання у зазначених правовідносинах.  
2.          Питання призначення та виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини у даній справі вдруге виникли на підставі довідки МСЕК від 18.07.2023 року(ас5).
Вподальшому, Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України. У цій справі суд першої інстанції, вирішуючи справу, застосував норми Конституції України як норми прямої дії, обґрунтовуючи свою позицію неконституційністю пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі №  4819/49/19 зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.
В даному випадку стверджувати, що правовідносини є тривалими не можна, оскільки відповідно до Інструкції  про встановлення груп інвалідності (затверджено    Наказ                               Міністерства охорони  здоров`я України від 05.09.2011 року № 561), пунктом 1.15. визначено, якщо  строк  переогляду  особи  пропущено  з   поважних причин,  інвалідність поновлюється МСЕК з дня її зупинення, але не більше ніж за три роки.
Отже, з огляду на зазначене, можливо дійти висновку, що на момент проходження військової служби з березня 2022 року за мобілізацією у ОСОБА_1 була відсутня група інвалідності.
Внаслідок ухвалення рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 року  №  1-р(ІІ)/2022  правове регулювання спірних відносин з 06.04.2022 року змінилося. 
Відповідно, спірні відносини, що виникли після 06.04.2022 року, повинні вирішувати з урахуванням цього рішення Конституційного Суду України.
Суд також звертає увагу на те, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 було прийнято Закон України від 29.07.2022 № 2489-IX «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги», яким, зокрема, пункт четвертий ст. 16-3 Закону № 2011-XII було викладено у новій редакції: виключено припис щодо обмеження реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком. Додатково закріплено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, чи особи, звільненої з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення з військової служби, здійснюється без урахування раніше виплачених сум допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності чи встановленням інвалідності.
Згідно положень частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення принципу пропорційності, яке є необґрунтованим, оскільки на момент ухвалення такого рішення положення Закону № 2011-ХІІ, якими керувалося Міністерство оборони України, були не чинними та визнанні неконституційними.
Відповідачем помилково до спірних правовідносин застосовано норму права, а саме п.4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ , зважаючи  рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022.
Щодо призначити та виплатити.
Подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Між іншим, з матеріалів справи встановлено, що захворювання внаслідок яких позивачу встановлено інвалідність ІІ групи з 25.01.2017 року із захворюваннями, що стали підставою для встановлення ІІ групи інвалідності з 18.07.2023 року не пов`язані між собою.   
Тобто, встановлено, що підставою для встановлення ОСОБА_1 інвалідності, під час первинного огляду органами МСЕК у 2017 році та при подальшоу огляді у 2023 році, є різні ушкодження здоров`я, заподіяні різними подіями та виникли за різних обставин, хоча пов`язані причинно-наслідковим зв`язком: «з захистом Батьківщини».
Захворювання, які пов`язані з проходженням військової служби та є причиною встановлення йому ІІ групи інвалідності з 25.01.2017 року, є абсолютно відмінними та не є тотожними із захворюваннями, які пов`язані із захистом Батьківщини та є причиною встановлення ІІ групи інвалідності з 18.07.2023 року.
З приводу встановлених обставин, колегія суддів наголошує, що визначена у ч.4 статті 16-3 Закону № 2011-XII заборона щодо виплати одноразової грошової допомоги, може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних. 
Вказаний висновок відповідає позиціям Верховного Суду, висловленим у постановах від 19 вересня 2022 року по справі № 240/8578/20 та від 26 квітня 2023 року по справі № 520/12925/2020.
Оскільки, підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи стали саме норми Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014 року, а також без врахування підстав призначення інвалідності, без з`ясування окремих самостійних підстав для виплати спірної грошової допомоги, що не досліджувалося ні під час прийняття спірного рішення відповідачем, ні під час розгляду справи судом першої інстанції  і всупереч вимогам частини четвертої статті 246 КАС України результати їх оцінки не відображено в судовому рішенні, рішення суду слід скасувати.
Враховуючи, що під час розгляду відповідачем заяви позивача щодо виплати спірної грошової допомоги не встановлено всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення даного питання  та має вирішальне значення для правильного його вирішення  по суті - позов задовольнити частково: зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності з 18.07.2023 року внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам матеріального права, а відтак    апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає  скасуванню    з прийняттям нової   постанови.  
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,    
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 ,  Міністерства оборони України задовольнити частково.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 в адміністративній справі №160/16509/24  скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою адміністративним позовом   ОСОБА_1   до  Міністерства оборони України,   третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні ОСОБА_1 внаслідок встановлення ІІ групи інвалідності 18.07.2023 року.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності з 18.07.2023 року внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 19 листопада  2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повний текст виготовлено 22 листопада 2024 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова