КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №760/15594/24                                                                          Головуючий у І інстанції - Мозолевська О.М.
апеляційне провадження №33/824/5069/24                                       Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
28 жовтня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Приходько К.П., переглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києвавід 17 вересня 2024року, якою:
 
                                                                          ОСОБА_1 ,
                                                                         ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина 
   України, проживаючого за адресою: 
   АДРЕСА_1 
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.,-  
 
установив:
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №866972 від 26 червня 2024 ОСОБА_1 26 червня 2024 року о 18 год 40 хв, у м. Києві по пр.-т. В. Лобановського, 71, керуючи транспортним засобом марки «Daewoo» моделі «LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху по другорядній дорозі, а саме: по вул. Народна, під час виїзду на головну дорогу, здійсненні повороту праворуч, не впевнився у безпечності, не надав переваги у русі транспортному засобу, що рухався по головній смузі дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «BMW» моделі «X6», державний номерний знак НОМЕР_2 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху,чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Не погодившись з вказаною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 рокута закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вимоги пунктів 10.1 та 10.4 ПДР взагалі не мають відношення до обставин даної ДТП, а тому в його діях не вбачається порушень вимогам пунктів 10.1. та 10.4. ПДР, що в свою чергу означає відсутність у складі адміністративного правопорушення об`єктивної сторони.
З огляду на те, що ДТП відбулась на нерегульованому нерівнозначному перехресті (Т-подібне перехрестя пр. Валерія Лобановського та вул. Народна), то безпосередньо до нього могли би мати відношення вимоги п.16.11 ПДР, згідно з яким на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Таким чином, протокол складений, щодо нього, за ті дії, яких він не вчиняв, а відтак він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності.
Вказує, що в той час, коли він почав виконання маневру, а саме виїзд на головну дорогу, водій автомобіля «BMW» моделі «X6», державний номерний знак НОМЕР_2 здійснив різке перестроювання у смугу для маршрутних транспортних засобів та здійснив зіткнення з його автомобілем.
Отже, саме в діях водія «BMW» моделі «X6», державний номерний знак НОМЕР_2 вбачаються порушення п. 10.1 та 17.1. ПДР.
Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розуміння ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Медведська В.В. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Медведська В.В. подала клопотання про відкладення розгляду справи, проте доказів поважності причин неявки  в судове засідання не надала.
В судове засідання потерпіла особа ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.
Таким чином, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Положеннями ст. 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Вимогами ст. 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколом про адміністративне правопорушення, 26 червня 2024 року о 18 год 40 хв, у м. Києві по пр.-т. В. Лобановського, 71, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Daewoo» моделі «LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху по другорядній дорозі, а саме: по вул. Народна, під час виїзду на головну дорогу, здійсненні повороту праворуч, не впевнився у безпечності, не надав переваги у русі транспортному засобу, що рухався по головній смузі дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «BMW» моделі «X6», державний номерний знак НОМЕР_2 ., чим порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.
Суд першої інстанції вважав доведеною вину ОСОБА_1 у порушені ПДР, що призвело до ДТП з пошкодженням транспортних засобів.
Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У відповідності до 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;
г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;
ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
е)повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;
є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.
Пункт 10.1. ПДР України визначає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Згідно п. 10.4 ПДР встановлено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку.
Відповідно до ст. 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Наявні у справі докази в їх сукупності, зокрема, схема ДТП, пояснення учасників ДТП, відеозапис, а також висновок експерта від 27 вересня 2024 року №9-1/24, який було надано захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Медведською В.В. свідчать про дотримання ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.
Так, у відповідності до висновку експерта від 27 вересня 2024 року №9-1/24, за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, у даній дорожній обстановці водій автомобіля BMW X6 н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 з технічної точки зору мав виконувати обсяг вимогп.п. 10.1, 17.1 ПДР.
Уданій дорожній обстановці водій автомобіля DaewooLanosн.з. НОМЕР_4 ОСОБА_1 з технічної точки зору мав діяти у відповідності звимогами п.п. 16.11, 12.3 ПДР.
У даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіляBMW X6 н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 мав технічну можливість попередити дане зіткнення шляхом виконання обсягу вимог п.п..10.1, 17.1 ПДР.
У даній дорожній обстановці водій автомобіля DaewooLanosн.з. НОМЕР_4 ОСОБА_1 своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем BMW X6 н.з. НОМЕР_3 упорядку виконання вимог п. 12.3 ПДР.
У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля BMW Х6 н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 , з технічної точки зору, не відповідали обсягу вимогп.п.10.1, 17.1 ПДР.
У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля DaewooLanosн.з. НОМЕР_5 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР з технічної точки зору, у тому числі вимогам п.п. 16.1, 12.3 ПДР, які є стосовні конкретних обставин даної пригоди.
Вимоги п.п.10.1, 10.4 ПДР не мають відношення до дій водія автомобілем DaewooLanosн.з. НОМЕР_5 ОСОБА_1 , а відтак в його діях відсутні невідповідності вимогам цих пунктів ПДР, з технічної точки зору.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №866972 від 26 червня 2024 року - вимоги п.п. 10.1, 10.4. ПДР до водія автомобілем DaewooLanosн.з. НОМЕР_5 ОСОБА_1 , з технічної точки зору, вказані не обґрунтовано та безпідставно.
У даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходяться (перебувають) дії водія автомобіля BMW Х6 н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 , які не відповідають обсягу вимог п.п. 10.1, 17.1 ПДР.
У даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, причинний зв`язок між діями водія автомобіля DaewooLanosн.з. НОМЕР_5 ОСОБА_1 iвиникненням даної ДТП - відсутній.
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви, щодо вини особи тлумачяться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) ст. 368-2 КК від 26 лютого 2019 року №1-р/2019.
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, особу може бути визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто, за наявності усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення - у сукупності.
З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт порушення ОСОБА_1 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про достатність доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_1 є передчасним і необґрунтованим, а отже постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Враховуючи викладене, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутностів діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Суддя Київського апеляційного суду                                                               К.П. Приходько