РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/24170/23 
Провадження № 22-ц/4815/1121/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя: Боймиструк С.В.,
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Курлапов Микита Дмитрович, на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент – Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 67249,56 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент – Банк» сплачений судовий збір в розмірі 1610,40 грн.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Курлапова Микити Дмитровича задоволено частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2024 року в оскаржуваній частині змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент – Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 44239 гривень 17 копійок.
Здійснено перерозподіл судових витрат та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акцент – Банк» на користь ОСОБА_1 41 гривню 17 копійок судового збору.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2024 року заяву представника відповідача адвоката Курлапова Олександра Миколайовича про ухвалення додаткового рішення по справі №569/24170/23 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3000 грн. 00 коп.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача не погоджується з ухваленим додатковим рішенням.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стороною відповідача належними чином підтверджений розмір судових витрат понесених на правничу допомогу в сумі 100 000 гривень.
Суд не врахував, що згідно правових позицій Верховного Суду суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат; розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини; неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору; суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Представник АТ "Акцент-Банк" у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи викладені апелянтом. Вказує, що докази понесених судових витрат не надсилались стороні позивача, а тому суд не міг взяти їх до уваги. Крім цього зазначає про неспівмірність розміру витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим на виконання робіт, обсягом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Встановивши, що надані представником відповідача докази понесення витрат на правову допомогу є належними, допустимими та достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цих витрат з позивача
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.
Разом з цим під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Колегія суддів наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Врахувавши конкретні обставини цієї справи, колегія суддів дійшла переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на те, що правовідносини між сторонами та норми, які їх регулюють не є складними для розуміння, а у даній категорії спорів по суті спірних питань існує усталена правова позиція, тому заявлений відповідачем розмір судових витрат понесених в суді першої інстанції правомірно зменшено місцевим судом до 3000 гривень.
Водночас встановлено, що постановою Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Курлапова Микити Дмитровича задоволено частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2024 року в оскаржуваній частині змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент – Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 44239 гривень 17 копійок.
Здійснено перерозподіл судових витрат та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акцент – Банк» на користь ОСОБА_1 41 гривню 17 копійок судового збору.
Тобто відповідачем доведено, що сума боргу за тілом кредиту становить на 34,22% менше від визначеного місцевим судом.
Отже справедливим та пропорційним до результатів вирішення спору буде збільшити розмір компенсація витрат на правничу допомогу понесених відповідачем у суді першої інстанції до 4026 гривень 60 копійок.
Керуючись ст.ст. 141, 270, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Курлапов Микита Дмитрович, на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2024 року задовольнити частково.
Додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення вимог.
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги кошти в розмірі 4026 гривень 60 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:                                                                Боймиструк С.В.

Судді:                                                                        Гордійчук С.О.

                                                                               Ковальчук Н.М.