П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
13 листопада 2024 року                                                                                         м. Київ
         
Справа № 755/16968/23
Провадження: № 22-ц/824/14826/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддівНежури  В. А., Соколової В. В.
секретар Сакалош Б. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Левченка Костянтина Михайловича в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н. О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права власності на квартиру неприватизованого житлового фонду в порядку спадкування,
 
у с т а н о в и в:
 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась із позовом, мотивуючи його тим, що розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації  (далі по тексту - Дніпровська РДА в м. Києві, третя особа) № 848 від 17 вересня 1999 року дозволено змінити договір найму на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (далі по тексту - квартира) та укласти його з громадянкою ОСОБА_2 (далі по тексту  -               ОСОБА_2 , спадкодавиця) у зв`язку з виїздом квартиронаймача ОСОБА_3 . Усвідомлюючи про необхідність приватизації квартири та оформлення її у приватну власність, ОСОБА_2  звернулась з відповідним пакетом документів до органу приватизації житла Дніпровської РДА в місті Києві, однак рішенням за № 43-79/22 від 20 липня 2022 року їй відмовлено в приватизації квартири через відсутність певних документів. При цьому, у рішенні зазначено, що після надання документів, яких не вистачає, питання щодо приватизації квартири буде розглянуто повторно. ОСОБА_2 продовжувала збирати необхідні документи для повторної їх подачі. Разом з цим, після смерті свого батька ОСОБА_2 почала дуже погано себе почувати, різко погіршився стан її здоров`я, що в подальшому взагалі призвело до необхідності догляду за нею. У вересні 2022 року їй було діагностовано онкологічне захворювання, однак вона продовжувати вчиняти дії по збору необхідних документів для проведення приватизації квартири. ОСОБА_2 отримала лист від Дніпровської РДА в місті Києві за № 103-103/Ф-821-5977 від 13 грудня 2022 року з проханням до КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про виготовлення нового технічного паспорту на квартиру. Окрім того, 14 грудня 2022 року ОСОБА_2 отримана повторно довідка від АТ «Ощадбанк» про те, що вона проживає в квартирі та не скористалася правом на приватизацію житла. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Таким чином, ОСОБА_2 не встигла за своє життя до кінця реалізувати процедуру приватизації квартири, отримати відповідне рішення та оформити її собі у власність. У зв`язку із смертю ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н. О. 24 березня 2023 року відкрита спадкова справа. Єдиним спадкоємцем, яка подала в межах визначеного законом строку заяву про прийняття спадщини, є дочка померлої ОСОБА_1 . Однак, приватний нотаріус за результатами розгляду поданих позивачем документів видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 жовтня  2023 року, оскільки позивачем не було подано документів, що посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_2 на квартиру. 
На підставі викладеного, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на квартиру неприватизованого житлового фонду за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, визнання права власності на квартиру, оскільки спадкодавець за життя не набула права власності на квартиру та суд не наділений повноваженням приймати рішення щодо приватизації житла. Вважав, що позивач має звертатись із вимогами про  визнання в порядку спадкування права на приватизацію квартири.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи
У поданій апеляційній скарзі  адвокат Левченко К. М. в інтересах ОСОБА_1 , в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_2 висловила свою  волю на приватизацію квартири, протягом тривалого часу вживала заходів  для отримання квартири у власність, однак померла, що призвело до неможливості завершення процедури приватизації квартири, яка тривала, а отже до її спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру
 
Рух справи у суді апеляційної інстанції 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року та 26 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиви на апеляційну скаргу  не надходили.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
В судовому засіданні адвокат Левченко К. М. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
 
Фактичні обставини справи,встановлені судом
Як вбачається з матеріалів справи, згідно розпорядження Дніпровської РДА  в місті Києві № 61 від 13 лютого 2015 року «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством в місті Києві» будинок закріплений на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».
Згідно довідки, виданої ЖРЕО № 408 від 25 вересня 2015 року за № 8058, ОСОБА_2 , ордер на квартиру АДРЕСА_3 втрачено.
З витягу розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 848 від 17 вересня 1999 року «Про заміну договору найму жилих приміщень» дозволено ЖРОЕ - 8 змінити договір найму на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та укласти його з ОСОБА_2 , у зв`язку з виїздом квартиронаймача ОСОБА_3 .
З відповіді Дніпровської РДА в м. Києві від 12 грудня 2024 року вбачається, що за інформацією, яка міститься в картотеці відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб у період з 01 січня 1999 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_2 було зареєстровано дві особи, ОСОБА_2 ,              ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21 червня 1994 року по 20 грудня 2022 року, знята з реєстрації у зв`язку зі смертю та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 13 жовтня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що зроблений відповідний актовий запис № 24226, що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане 20 грудня 2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м. Київ).
За життя ОСОБА_2 зверталась до органу приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо приватизації квартири АДРЕСА_3 , однак їй рішенням № 43-79/22 від 20 липня 2022 року відмовлено в приватизації квартира АДРЕСА_3 . Підставою відмови є відсутність повного пакету документів, необхідних для приватизації. У рішенні зазначено, що після надання зазначених в рішенні документів орган приватизації Дніпровської РДА в м. Києві повторно розгляне питання щодо приватизації зазначеного приміщення.
Згідно свідоцтва про народження, виданого 25 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 .
24 березня 2023 року приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбаль Н. О. відкрито спадкову справу.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбаль Н. О. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки не подані документи, що посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_2 .
 
Позиція суду апеляційної інстанції
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження№ 61-2417сво19)).
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач ставила питання про визнання  за нею в порядку спадкування за законом права власності на квартиру неприватизованого житлового фонду за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
Відповідно до статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України                        від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі - Положення), яким визначено порядок передання квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
У пункті 17 цього Положення визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.
У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, з огляду на положення ЦПК України така функціональність суду має імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.
Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.
Подібний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду                                   від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності.
У справі, що є предметом перегляду, встановлено, що за життя ОСОБА_2 висловила свою волю на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 , звернувшись з відповідною заявою до органу приватизації, та їй було відмовлено на підставі відсутності всіх необхідних документів, унаслідок чого вона здійснювала дії для отримання необхідних документів для завершення процесу приватизації квартири, а тому у неї виникло право на приватизацію спірного житла, яким вона не встигла скористатися, оскільки померла до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію квартири.
Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 81 ЦПК України).
Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Установивши, що ОСОБА_2 за свого життя висловила волю на приватизацію займаної нею спірної квартири, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вірним способом захисту порушеного права позивача буде - право на продовження приватизації спірної квартири, яка була розпочата за життя спадкодавиці, яка померла до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, а не визнання права власності на квартиру.
Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 306/2120/21, від 04 квітня 2024 року у справі №686/25454/21, від 01 травня 2024 року у справі №202/5156/19.
На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що вірним способом захисту порушеного права буде визнання права власності за спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 є неприйнятними та не заслуговують на увагу.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, внаслідок чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 рокупідлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга адвоката Левченка К. М. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Розподіл судових витрат
Оскільки колегія суддів залишає без задоволення апеляційну скаргу адвоката Левченка К. М. в інтересах ОСОБА_1  перерозподіл судових витрат не здійснюється.
 
 Керуючись ст.ст.369, 374, 375, 381-384 УПК України ,суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Левченка Костянтина Михайловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   

Повне судове рішення складено 29 листопада 2024 року.

 
Головуючий                                                                                           Т. О. Невідома

 
Судді                                                                                                      В. А. Нежура

 
                                                                                                                В. В. Соколова