Справа № 303/6638/24

Закарпатський апеляційний суд
       
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2024                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Печунки В. О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/675/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Печунки В. О. на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2024. 
Цією постановою: 
        ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. 
З протоколу про адміністративне  правопорушеннясерії АПР18 № 745015 від 31.07.2024  тапостанови судді від 08.08.2024 вбачається, що 16.07.2024 о 19 год 45 хв, на АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 дії психологічного характеру, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Печунка В. О., посилаючись на незаконність постанови суду від 08.08.2024 у зв`язку з неправильним застосуванням норм права, неповнотою встановлення обставин справи, порушує питання про її скасування та закриття провадження в справі щодо ОСОБА_1 . Посилається на те, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , не повідомивши останнього про день, час та місце розгляду справи. Суд послався на протокол від 24.04.2024, що викликає сумнів у його достовірності, оскільки адміністративне правопорушення, як зазначено в оскаржуваній постанові, мало місце 16.07.2024. Стверджує, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки його дії не містять ознак, притаманних психологічному насильству, натомість мають місце ознаки конфліктної ситуації між ним та його колишньою дружиною з приводу сімейних спорів, у тому числі й судових, які склалися між ними в останній час. Будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 такої форми насильства, як спричинення шкоди психічному здоров`ю колишній дружині, у матеріалах справи немає. Також у матеріалах справи відсутні докази, а в протоколі не зазначено, чи викликали дії ОСОБА_1 по відношенню до його колишньої дружини, будь-які наслідки, передбачені п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», і при цьому, з оскаржуваної постанови взагалі не вбачається, чи є в даній справі потерпіла особа. 
-2-

Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги потерпіла  ОСОБА_3  на розгляд справи щодо  ОСОБА_1  не з`явилася. Повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги потерпілій направлено відповідно до вимог закону, однак вона рухом справи не цікавилася, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності потерпілої ОСОБА_3 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 269 КУпАП. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Печунки В. О., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника-адвоката Печунки В. О. підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
За приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності .
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вбачається, що 16.07.2024 приблизно о 19 год 45 хв, на АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_3 , а саме психологічне насильство. 
У зв`язку з чим, стосовно ОСОБА_1  працівниками поліції 31.07.2023 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18№ 745015 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Вирішуючи питання щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту по суті інкримінованих ОСОБА_1 обставин адміністративного правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки доданими до протоколу про адміністративне правопорушення доказами таке діяння не підтверджується.
-3-

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП  орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За приписами  до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи дану справу, суд першої інстанції, при прийнятті рішення не врахував вимоги ст. 245, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності із законом та прийшов до передчасного та помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 в даному адміністративному правопорушенні, при цьому не дотримавшись вимог щодо змісту постанови, передбачених ст. 283 КУпАП.
Згідно положень ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
-4-

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Зокрема, пунктом 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Отже законодавець визначив, що домашнім насильством психологічного характеру є не будь-які дії чи бездіяльність, а лише ті, які викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Суд першої інстанції у постанові зазначив, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоком про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 944882 від 24.04.2024, письмовими та іншими матеріалами справи.
Однак, посилаючись на вказані докази як на такі, що підтверджують вину ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дав їм відповідної оцінки, не проаналізував їх, не зазначив, які саме відомості відображені в цих доказах і які саме обставини вони підтверджують.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та визнав провину, суд першої інстанції не врахував той факт, що така заява не містить підпису ОСОБА_1 (а. с. 3). При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 не згідний з протоколом.
Поряд з тим, суд першої інстанції у підтвердження вини ОСОБА_1 послався на протокол серії ВАВ № 944882 від 24.04.2024. Однак, такий протокол у матеріалах справи відсутній. Як убачається з матеріалів справи, за подію, що мала місце 16.07.2024, щодо ОСОБА_1 складено протокол серії АПР 18 № 745015 від 31.07.2024, а не серії ВАВ № 944882 від 24.04.2024.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі та постанові суду першої інстанції не вказано, які саме дії щодо своєї колишньої дружини вчинив ОСОБА_1 , що підпадають під ознаки домашнього насильства психологічного характеру, та які наслідки для потерпілої настали у зв`язку з вчиненими ОСОБА_1 діяннями. Обставини, описані у протоколі, не дозволяють зробити однозначний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що він з дружиною ОСОБА_3 розлучились і ним подано позовну заява про позбавлення її батьківських прав, оскільки його колишня дружина поводить себе неадекватно, постійно вчиняє домашнє насильство та ініціює сварки з ним, порушує термінові заборонні приписи. 16.07.2024 будь-яких дій насильницького чи психологічного характеру щодо колишньої 

-5-

дружини не вчиняв, а протокол щодо нього складено безпідставно, оскільки будь-які докази, які б свідчили про вчинення ним домашнього насильства за викладених у протоколі обставин, у матеріалах справи відсутні. 
Вказані пояснення узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_4 , у яких він категорично заперечив факт вчинення ним домашнього насильства, вказав, що з дружиною у них була сварка, ініціатором якої була саме вона.
Між тим, апеляційним судом встановлено, що, складаючи відносно ОСОБА_1 протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, працівники поліції не врахували те, що з рапорту старшого інспектора – чергового Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області Маді Р. І. від 16.07.2024 (а. с. 4) вбачається, що заявником був ОСОБА_1 , а не його дружина.
Крім того, у матеріалах справи відсутні письмові пояснення потерпілої ОСОБА_3 , що свідчить про те, що такі пояснення працівниками поліції у ОСОБА_3 не відбирались. 
При цьому, у протоколі зазначено, що потерпілих немає, а відомості про потерпілу ОСОБА_3 записано олівцем.
Разом з тим, з вищезгаданого рапорту вбачається, що ОСОБА_1 повідомив про те, що у нього з колишньою дружиною виникла сварка 16.07.2024, а пояснення у ОСОБА_1 відібрані та протокол складено 31.07.2024. 
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу саме цього адміністративного правопорушення.
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення  ОСОБА_1 16.07.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд вважає, що встановлені апеляційним судом вищенаведені недоліки, які допущені при встановленні обставин правопорушення та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, не можуть бути усунуті. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що чинний КУпАП не містить норм, які би давали підстави для внесення тих чи інших змін до протоколу, або виправлень у ньому.
Таким чином, матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та настання (можливість настання) для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті. Відтак, дії, вчинені ОСОБА_1 в межах існуючого конфлікту не досягли межі, які б вказували на вчинення ним того виду насильства, який визначений у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що пояснення сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих пояснень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення приймає до уваги вказані пояснення.

-6-

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки його дії не містять ознак, притаманних психологічному насильству, натомість мають місце ознаки конфліктної ситуації між ним та його колишньою дружиною з приводу сімейних спорів, у тому числі й судових, які склалися між ними в останній час. 
Також знаходять своє підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 такої форми насильства, як спричинення шкоди психічному здоров`ю колишній дружині, у матеріалах справи немає. 
Заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази, а в протоколі не зазначено, чи викликали дії ОСОБА_1 по відношенню до його колишньої дружини, будь-які наслідки, передбачені п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», і при цьому, з оскаржуваної постанови взагалі не вбачається, чи є в даній справі потерпіла особа.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на надані стороною захисту копії протоколу про адміністративне правопорушення та термінових заборонних приписів відносно кривдника, складених щодо колишньої дружини ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , а також судові рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 173-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в свою чергу також підтверджує пояснення ОСОБА_1 про те, що його колишня дружина поводить себе неадекватно, постійно вчиняє домашнє насильство та ініціює сварки з ним, порушує термінові заборонні приписи. 
Таким чином, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні   Європейського суду з прав людини  від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист і свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.
При цьому, враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які були встановлені органом, який склав протокол, та для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, на суд не може бути покладена функція фактично збільшення об`єму обвинувачення, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності, та зважаючи на повноваження апеляційного суду, який не вправі встановлювати такі обставини, які не знайшли свого відображення у відповідних процесуальних документах органу, що складав протокол, оскільки наведені порушення закону, які  допущені органом, який склав протокол, є істотними і перешкоджають провадженню у справі, та не можуть бути усунені при апеляційному розгляді, постанова суду підлягає скасуванню. 
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, зокрема, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку проте, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість   ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
-7-

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту вчинення правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів, покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого адміністративного правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
При прийнятті рішення апеляційний суд також бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі доказів, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу захисника-адвоката Печунки В. О. задовольнити. 

-8-

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2024 про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.
       Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя