ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 грудня 2024 року                     
м. Київ
 
справа № 210/6948/19
провадження № 61-11737св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Крата В. І., Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року у складі колегії суддів: Корчистої О. І., Агєєва О. В., Бондар Я. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу і визнання права спадкування за законом.
Позов мотивований тим, що з 28 квітня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обв`язки, але не встигли звернутися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17,1 кв. м.
Позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом, адже проживала однією сім`єю зі спадкодавцем протягом 15 років. Відповідно частини третьої статті 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину, крім того вона звернулася до приватного нотаріуса Перекопської І. С. із заявою про прийняття спадщини.
Окрім позивача, як другого члена подружжя, ще є інший претендент на зазначене спадкове майно - усиновлений син покійного чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_2 , який теж подав до нотаріальної контори заяву про право на спадщину.
Просила суд: 
встановити факт проживання спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 28 квітня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1;
визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на спадкування за законом у першу чергу після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі частини другої статті 1259 та 1261 ЦК України. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року позов задоволено.
Встановлено факт проживання спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 28 квітня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на спадкування за законом у першу чергу після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі частини другої статті 1259 ЦК України та статті 1261 ЦК України.
Рішення суду першої інстанції мотивоване наявністю підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 потребував постійного догляду; позивач постійно піклувалася та доглядала ОСОБА_3 , купувала йому ліки та інші засоби для покращення його здоров`я. Також за свої кошти робила ремонт у квартирі, що підтвердили свідки у судовому засідання, матеріально допомагала спадкодавцеві, оскільки він отримував малу заробітну плату, виплату, яку інколи затримували.
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року скасовано.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спадкування за законом відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до копії паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_1 , остання з 21 серпня 2007 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно сторінки 10 «сімейний стан» у паспорті позивача ОСОБА_1 зазначено, що 24 квітня 1984 року нею зареєстровано шлюб із ОСОБА_4 , 1954 року народження. Відомості про розірвання шлюбу матеріали справи не містять. 
Доказів, які б надавали підтвердження, що померлий ОСОБА_3 був у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потребував стороннього догляду, допомоги, піклування, суду не надано. Отже, позивач не довела належними та достовірними доказами наявність юридичних фактів, за наявності яких у неї могло виникнути право на спадкування за першою чергою, зокрема здійснення протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення та надання іншої допомоги, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані.
З огляду на те, що встановлення позивачу факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловік та жінка без шлюбу (четверта черга) необхідно їй, як наслідок, лише для отримання в подальшому права на спадщину за законом разом із спадкоємцем першої черги, та такий факт самостійно не породжує юридичних наслідків, тому цей факт не підлягає встановленню в цій справі.
Аргументи учасників справи
У серпні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що вона і її представник - ОСОБА_5 не були повідомлені про день та час слухання справи. Про існування постанови апеляційного суду Дніпровської області від 10 липня 2024 року вона дізналася випадково, коли звернулася до апеляційного суду дізнатися про дату слухання справи, написала заяву про видачу постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, однак їй було рекомендовано звернутись до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, що вона і зробила.
У листопаді 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 , у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, оскаржену постанову апеляційного суду - без змін. 
Зазначає, що на підтвердження доводів касаційної скарги ОСОБА_1 не долучила жодною доказу на підтвердження, що повістка на її адресу з апеляційного суду не надходила.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку відмовлено.
В ухвалі зазначено, щонаведені у касаційній скарзі доводи містять підставу, передбачену пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання - пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року 31 жовтня 2024 року виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року про відкриття касаційного провадження у справі.
Позиція Верховного Суду
Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України). 
Відповідно до частини першої статті 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частини друга, п`ята, шоста, восьма статті 128 ЦПК України).
У частині тринадцятій статті 128 ЦПК України передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). 
Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження 
№ 61-13667сво21) зазначено, що «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2023 року у справі № 495/6258/20 (провадження № 61-3992св23) вказано, що «можливість повідомлення учасника справи, зокрема, за допомогою засобів мобільного зв`язку передбачена у частинах дев`ятій, тринадцятій статті 128 ЦПК України. Відповідно суд може повідомляти учасника справи про розгляд справи з використанням засобів мобільного зв`язку шляхом надіслання текстових повідомлень виключно за наявності відповідної письмової заяви такого учасника справи. Проте, у справі, що переглядається, у суду апеляційної інстанції не було умов, передбачених частинами дев`ятою, тринадцятою статті 128 ЦПК України, для застосування такого способу сповіщення ОСОБА_2 про апеляційний розгляд, адже ЦПК України не передбачає термінової необхідності у розгляді цієї справи та в матеріалах справи немає відповідної заяви про виклик відповідача до суду за допомогою засобів мобільного зв`язку. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 666/6309/13-ц (провадження № 61-1121св22), від 10 листопада 2022 року у справі № 440/222/19 (провадження № 61-8993св22) та від 31 січня 2023 року у справі № 693/812/21 (провадження № 61-11611св22). Підсумовуючи, Верховний Суд констатує, що доказів належного повідомлення ОСОБА_2 та/або його представника про дату, час і місце судового засідання у матеріалах справи немає».
Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
повідомлення  ОСОБА_1 про розгляд справи 10 липня 2024 року направлялося апеляційним судом у додаток «Viber» на номер телефону: НОМЕР_1 (а. с. 232); 
повідомлення представнику  ОСОБА_1 -ОСОБА_6  про розгляд справи 10 липня 2024 року направлялося апеляційним судом у додаток «Viber» на номер телефону:  НОМЕР_2  (а. с. 235); 
в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_1 чи її представника про можливість повідомлення про призначення справи до розгляду шляхом надсилання їй текстових повідомлень з використанням засобів мобільного зв`язку. Інші докази такого повідомлення в матеріалах справи відсутні;
ОСОБА_1 та її представник не брали участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
За таких обставин в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення апеляційним судом  ОСОБА_1  (її уповноваженого представника) про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 10 липня 2024 року, в якому апеляційний суд ухвалив оскаржене рішення.
Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення (частина четверта статті 401 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Оскільки ОСОБА_1  обґрунтовує касаційну скаргу тим, що апеляційний суд не повідомив її про розгляд справи, і ця обставина підтверджена, оскаржена постанова апеляційного суду підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 401, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 рокускасувати.
Справу № 210/6948/19направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     Є. В. Краснощоков
                                                                                              
                                                                                              В. І. Крат                                         
                                                                                              П. І. Пархоменко