ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
29 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/8544/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року в адміністративній справі №160/8544/24 (головуючий суддя першої інстанції - Турлакова Н.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 01.04.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA110110/2024/300004/1 від 04.01.2024 року та картку відмови №UA110110/2024/000002  від  04.01.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність оскаржуваних актів, прийнятих відповідачем, оскільки вважає, що ним подано до митного органу повний пакет необхідних документів, які не мали розбіжностей і містили усі необхідні відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості за заявленим методом                                         (за ціною договору).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позову з підстав, зазначених в позові.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована викладеною інформацією та вимогами, зазначеними позивачем у своїй позовній заяві. Також вказує, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідач подав відзив на скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс» (код ЄДРПОУ 20244069) є юридичною особою, місцезнаходження: Україна, 49101, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Троїцька, буд.21-А, основним видом діяльності є оптова торгівля фармацевтичними товарами (код 46.46), перебуває на податковому обліку в органах ДПС України (а.с.39-40).
Відповідач - Дніпровська митниця є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Митним кодексом України повноваження.
Судом першої та  апеляційної  інстанцій встановлено, що 29 листопада 2021 року між ТОВ фірма «ТРИПЛЕКС» (покупець) та «SWEN DIS TICARET VE PAZARLAMA RANISMANLIK EGATIM VE TICARET IMITED SIRKETI» (продавець) укладено Договір купівлі-продажу №1/21SWEN, відповідно до умов п.1.1 якого продавець продає, а покупець покупає товар. 
Згідно пункту 2.1 договору поставка кожної партії товару здійснюється на підставі додатку (Специфікації), які є невід`ємною частиною цього договору. Умови поставки товару FCA - ISTANBUL. 
Відповідно до умов додатку покупець придбаває товар вироби для транспортування домашніх тварин з лицьовою поверхнею з пластмасових листів.
З метою митного оформлення ввезеного на територію України товару декларантом на підтвердження заявленої вартості товару: «Вироби для транспортування домашніх тварин з формованої пластмаси призначені для тривалого використання: клітки - переноски для транспортування домашніх тварин (з ручкою) з полімерних матеріалів: в асортименті» за ціною договору (контракту) 04.01.2024 року надано до митного оформлення митну декларацію UA 24UA110110000093U1 з наступними документами: Договір купівлі-продажу №1/21 SWEN від 29.11.2021 року; Додаток до Договору №11 (Специфікація); Пакувальний лист; Рахунок-фактура (інвойс); Автотранспортна накладна; Супровідний документ Т1; Сертифікат про походження товару; заявка; банківські платіжні документи, що стосуються товару; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару; Договір про надання послуг митного брокера; Договори про перевезення; Копія митної декларації країни відправлення та митна декларація за якою було відмовлено у випуску товарів.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 МКУ, відповідачем встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п.3 ст.53 МКУ):
- декларантом до митного оформлення надано банківський платіжний документ від 05.12.2023 року №102 на суму 21570,48 USD, де у графі «Деталі платежу» зазначено передплата за товари за контрактом SWEN 1/21 від 29.11.2021 року додаток №11 від 30.11.2023 року. Проведена сума оплати за товар не корелюється з умовами визначеними п.2.2 Контракту, щодо розміру та термінів сплати за товар. Вищевказане свідчить про недотримання порядку здійснення розрахунку за поставлений товар;
- інформація щодо заявленої торгівельної марки JOY PET та виробника оцінюваних товарів - SWEN DIS.TIC.VE PAZ.DNS.EGTM.SAN.VE TIC.LTD.STI, зазначена декларантом в електронному інвойсі, не підтверджена документами, передбаченими Контрактом. Відомості щодо якості, торгівельної марки та виробника впливає на цінові характеристики оцінюваного товару;
- відповідно до п.5.2.1 Контракту продавець зобов`язаний надати покупцю серед іншого копію експортної декларації. Документ зазначений у гр.44 ЕМД під кодом 9610 (Декларація країни відправлення) від 29.12.2023 №23341300EX01050041 до митного оформлення не надавався;
- документів щодо страхування товару до митного контролю не надано. Відповідно до заявлених декларантом відомостей (гр.2 ЕМД) відправник - має адресу м.Ізмір. Умовами поставки товару пунктом завантаження визначено м.Стамбул. Витрати на транспортування від м.Ізмір до м.Стамбул - декларантом не зазначено. У гр.44 ЕМД під кодом 4103 зазначено Договір про перевезення від 26.12.2023 №88, який до митного оформлення не надавався.
З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням пункту 3 статті 53 МК України, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: - копія декларації країни відправлення; - договір про перевезення від 26.12.2023 року №88; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів враховуючи експедиційну винагороду - витрати за послуги експедитора; - якщо здійснювалося страхування; - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару актуальні; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
На повідомлення митниці позивач листом від 04.01.2024 року №46 повідомив про відсутність можливості надання додаткових документів у десятиденний термін.
Враховуючи виявленні розбіжності, Дніпровською митницею 04.01.2024 року відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 110110/2024/000002 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110110/2024/300002/1, відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товарів  була скоригована.
Не погодившись з рішенням відповідача, позивач оскаржив  таке  рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,                          в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Частиною першою статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 52 МК України у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
Положеннями частини восьмої статті 52 МК України визначено, що у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Згідно зі статтею 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Статтею 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);                      4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої  митної вартості товару.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно із частиною шостою статті 54 МК України  митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до положень МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Згідно із частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
З урахуванням вищевикладеного очевидним є висновок, що у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення саме митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 МК України.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту визначені статтею 57 МК України.
Згідно вказаної статті такими методами є: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
З аналізу наведених норм вбачається, що митна вартість має бути підтверджена достовірними документами, що містять відомості про всі її складові, визначені на підставі об`єктивних даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Згідно статті VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до поданої позивачем ЕМД №UA110110/2024/000093 (MRN 24UA110110000093U1) від 04.01.2024 року поставка товару заявлена до митного оформлення на підставі укладеного позивачем із SWEN DIS.TIC.VE PAZ.DNS.EGTM.SAN.VE TIC.LTD.STI, IZMIR TURKEY контракту №1/21 від 29.11.2021 року.
Обставини справи свідчать про те, що митну вартість товарів було скориговано митним  органом за другорядним методом визначення митної вартості - резервним.
Відповідно до пункту 2.1 Контракту продавець постачає покупцю товар згідно Додатків (Специфікацій). Відповідно до пункту 2.2 Контракту продавець постачає товар в термін 35 днів від дати 30% передплати. Поставка товарів здійснюється відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» (редакція 2020 року) на умовах FCA Istanbul.
В рахунку фактурі №IHR2023000000083 від 29.12.2023 року у графі терміни сплати (Payment terms) зазначено 30% передплата перед початком виробництва, 70% перед відвантаженням, зазначене суперечить термінам здійснення першої оплати за товар, викладених у п. 2.2 Контракту. 
Суд першої інстанції у  рішенні обґрунтовано визначив, що декларантом до митного оформлення надано специфікацію до Контракту від 30.11.2023 року №11, в якій в графі терміни сплати (Payment terms) вказано 80% передплата, 20% через 10 днів від дати відвантаження, проте зазначені терміни сплати також не відповідають умовам укладеного Контракту.
Згідно банківського платіжного документу, який був наданий декларантом до митного оформлення від 05.12.2023 року №102 на суму 21570,48 USD, у графі «Деталі платежу» зазначено - передплата за товари за контрактом SWEN 1/21 від 29.11.2021 року додаток №11 від 30.11.2023 року.
При цьому проведена сума оплати за товар не кореспондується з умовами, визначеними пунктом 2.2 Контракту, щодо розміру та термінів сплати за товар, що свідчить про недотримання порядку здійснення розрахунку за поставлений товар.
Декларантом додаткових угод щодо зміни порядку та термінів сплати за товар до митного оформлення не наддавалось.
Доказів протилежного  позивачем  ані  суду  першої, ані  суду  апеляційної  інстанцій  на  надано   та  в  матеріалах справи такі  докази  відсутні.
Далі, пунктом 5.2.3 Контракту передбачено подання сертифікатів якості (аналізу) та здійснення маркування товару етикеткою (п.6.2 Контракту), проте, сертифікати якості декларантом до митного оформлення не надавались.
Також, під час здійснення митного оформлення товару, інформація щодо заявленої торгівельної марки JOY PET та виробника оцінюваних товарів - SWEN DIS.TIC.VE PAZ.DNS.EGTM.SAN.VE TIC.LTD.STI, зазначена декларантом в електронному інвойсі,                         не підтверджена документами, передбаченими Контрактом, при цьому, відомості щодо якості, торгівельної марки та виробника впливають  на цінові характеристики оцінюваного товару.
Крім того, судом першої інстанції встановлено та позивачем не спростовано, що відповідно до пункту 5.2.1 Контракту, продавець був зобов`язаний надати покупцю серед іншого копію експортної декларації. Документ зазначений у гр.44 ЕМД під кодом 9610 (Декларація країни відправлення) від 29.12.2023 року №23341300EX01050041 до митного оформлення не надавався.
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що поставка оцінюваної партії товару заявлена до митного оформлення на комерційних умовах поставки FCA - EYUPSULTAN/ISTANBUL. За такими умовами поставки товару обов`язок організації перевезення товару покладається на покупця товару. Декларантом у розрахунку митної вартості, наведеному у декларації митної вартості, визначено витрати на транспортування в сумі 90000,00 грн.. На підтвердження транспортних витрат декларантом надано:
- договір транспортного експедирування від 12.04.2023 року №ТЧ 1/23, пунктом 1.3.10 якого передбачено організацію страхування, проте, документів щодо страхування товару до митного контролю не надано. При цьому, позивач стверджує, що у даному випадку страхування не здійснювалося. Вказаним договором передбачається оплата послуг експедитора (окрім винагороди), однак декларантом сума таких витрат не заявлена та не зазначена документально ані під час митного оформлення оцінюваного товару, ані під час розгляду даної адміністративної справи;
- рахунок від ОСОБА_1 від 04.01.2024 року №0125 з посиланням на договір від 12.04.2023 року №ТЧ 1/23, на загальну суму 143340,00 грн. та за маршрутом Стамбул-Рені - 90000,00 грн.
Відповідно до заявлених декларантом відомостей (гр.2 ЕМД) відправник  має адресу м.Ізмір. Умовами поставки товару пунктом завантаження визначено м.Стамбул. Витрати на транспортування від м.Ізмір до м.Стамбул  декларантом не зазначено.
У гр.44 ЕМД під кодом 4103 зазначено Договір про перевезення від 26.12.2023 року №88, який до митного оформлення не надавався.
Відсутність документів та неповнота відомостей щодо складових митної вартості товарів унеможливлює здійснення перевірки числового значення, визначеної декларантом митної вартості оцінюваних товарів.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості): витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (ч. 10 статті 58 МК України).
Декларант або уповноважена особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини другої статті 52 МК України зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних.
Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Наведені вище обставини свідчать про не включення позивачем до митної вартості оцінюваного товару обов`язкових складових, передбачених частиною десятою статті 58 МК України, а саме: вартість доставки товарів між містами Туреччини, вартість експедиторських послуг, вартість страхування, що в подальшому унеможливило перевірку митним органом числового значення митної вартості оцінюваного товару.
Аналіз митного законодавства свідчить, що обов`язок доведення митної ціни товару належить позивачу. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Колегія суддів звертає увагу, що митний орган вправі витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. При цьому, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 804/1416/16, від 14.05.2019 року у справі № 804/16334/15, від 11.06.2019 року у справі № 804/7761/15.
Отже, саме на декларанта покладено обов`язок надавати митному органу під час митного оформлення товару банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, при цьому, такими платіжними документами можуть бути касові або товарні чеки, ярлики, інші документи, які містять відомості щодо вартості товару, який ввозиться на територію України та використані декларантом документи повинні бути об`єктивними, підтвердженими документально та піддаватися обчисленню.
Нормами чинного законодавства не передбачено інших способів узгодження митної вартості товару митницею з декларантом, ніж витребування додаткових документів або надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Оскільки декларантом не було надано додаткові документи на вимогу митниці, які б підтверджували заявлену митну вартість, не було доведено достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості, у митниці не було можливості упевнитися у правильності заявленої декларантом митної вартості товару.
З огляду на неповноту поданих на підтвердження митної вартості документів, у митниці були обґрунтовані підстави для сумніву в правильності зазначення митної вартості товару, а тому з урахуванням встановлених в цій справі обставин, зокрема щодо ненадання позивачем додатково витребуваних документів, та правового регулювання спірних правовідносин є підстави для висновку, що за відсутності документів, які б пояснили чи спростували сумніви митного органу, останній мав достатні та обґрунтовані підстави для невизнання митної вартості товару за ціною договору (контракту).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ фірма «Триплекс» належним чином не доведено протиправності дій відповідача, у т.ч. під час прийняття оскаржуваної Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2024/000002 від 04.01.2024 року, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для її скасування.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх рішень. Натомість, позивачем не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року в адміністративній справі №160/8544/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року в адміністративній справі №160/8544/24 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко