КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
1 жовтня 2024 року місто Київ.
Справа №376/1072/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/13973/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
судді-доповідача                                 Желепи О.В.,
суддів:                                                  Мазурик О.Ф., Немировської О.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» на заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 червня 2020року (ухвалене у складі судді Батовріної І.Г., інформація щодо дати повного тексту відсутня)
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання іпотеки припиненою
 
ВСТАНОВИВ
 
Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить:
-           визнати Договір іпотеки від 11.10.2006 року укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» за реєстрованим номером 2381 посвідченим Климчук С.І. приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу припиненим;
-           припинити право іпотеки щодо житлового будинку загальною площею 78,20 кв.м., звідповідною частиною господарських будівель та споруд та на земельну ділянку площею 0,5665 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд0,2496 га., для ведення особистого підсобного господарства 0,3159 га, що знаходиться за наступною адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 ; 
-           виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 3877693 від 11.10.2006 щодо житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 ;
-           виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 3877799 від 12.10.2006 щодо земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2496 га, та для ведення особистого підсобного господарства 0,3159 га, що знаходиться за наступною адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 .
 
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.10.2006 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (надалі ПАТ «КБ «Надра») був укладений кредитний договір № 89/МК/33/2006/840, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості відповідно до умов цього договору. Згідно пункту 1.2. кредитного договору, кредит надавався на/для споживчі потреби. В забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань, було укладено договір іпотеки від 11.10.2006 року відповідно якого було надано житловий будинок 78,20 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на земельну ділянкузагальною площею 0, 5665 га, з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських споруд призначено - 0, 2496 га, для ведення особистого підсобного господарства призначено 0,3159 га., що розташовані по АДРЕСА_1 . 
Через складну ситуацію країні та значним здешевленням національної валюти, у позивача виникла заборгованість по вищевказаному кредитному договору. 
07.03.2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна вчинила виконавчий напис нотаріуса за № 315 на вищезазначене майно.
Позивач, дізнавшись про вчинення виконавчого напису та вважаючи, що вищенаведий спосіб звернення стягнення на майно є незаконним, звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 листопада 2018 р визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною 07.03.2013 р зареєстрований в реєстрі за № 315, про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості за Кредитним договором 89/МК/33/2006/840 від 11.10.2006року в розмірі 1 196 278 грн.
Позивач вважає, що враховуючи вимоги закону, а саме ст. 17 Закону України «Про іпотеку», договір іпотеки від 11.10.2006 року за реєстровим номером 2381 посвідченим. приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу слід визнати припиненим, оскільки кредитор пропустив строк позовної давності, щодо захисту своїх прав в суді, а виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, тобто і реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб кредитор не має права. 
 
Заочним  рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року позов задоволено.
Визнано Договір іпотеки від 11.10.2006 року укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» за реєстрованим номером 2381 посвідченим Климчук С.І. приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу - припиненим.
Припинено право іпотеки щодо житлового будинку загальною площею 78,20 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на земельну ділянку площею 0,5665 га. надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд - 0,2496 га., для ведення особистого підсобного господарства - 0,3159 га, що знаходиться за наступною адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 .
Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 3877693 від 11.10.2006 щодо житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 .
Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 3877799 від 12.10.2006 щодо земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею - 0,2496 га, та для ведення особистого підсобного господарства - 0,3159 га, що знаходиться за наступною адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі, ТОВ «ФК «Фонд гарантування інвестицій» 25 червня 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну саргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вказує, що за результатами аукціону з продажу права вимоги за Кредитним договором його переможцем стало ТОВ «ФК  «ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ». У подальшому між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ФГІ» був укладений Договір № GL3N217046 про відступлення прав вимоги від 07.05.2020 р. посвідчений Швець Р.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1557 (далі - Договір про відступлення прав вимоги), за умовами якого ПАТ «КБ «НАДРА» відступив ТОВ «ФК «ФГІ» право вимоги до Позичальника, що належало ПАТ «КБ «НАДРА» на підставі Кредитного договору та Договору іпотеки, а ТОВ «ФК «ФГІ» набуло зазначене вище право вимоги.
Таким чином, на підставі Договору про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «ФГІ» перейшли як всі права Кредитора за Кредитним договором, так і всі права Іпотекодержателя за Договором іпотеки, а отже ТОВ «ФК «ФГІ» стало Іпотекодержателем предмета спірної іпотеки.
Звертає увагу, що провадження у справі було відкрито 21 травня 2020 року, тобто вже після відступлення права вимоги на користь скаржника, а тому саме ТОВ «ФК «ФГІ» мало бути відповідачем у справі.
 
Ухвалою Київського апеляційного судувід 30 липня 2024 рокувідкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
12 серпня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача - ОСОБА_2 , яким він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
 
У судовому засіданні представник ТОВ «ФК «ФГІ» - Дорошенко Д.П. підтримав доводи апеляційної скарги. ОСОБА_1 або її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Так судова повістка ОСОБА_1 вручена 24 вересня 2024 року, що підтверджується відповідним  поштовим трекінгом. Представник ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи на його електронну пошту, зазначену у відзиві, що підтверджується звітом про доставку повідомлення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Суд першої інстанції вважав встановленим, що 11.10.2006 року між нею та публічним акціонерним товариством « Комерційний банк «Надра» був укладений кредитний договір № 89/МК/33/2006/840 за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000 доларів США на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості відповідно до умов цього договору. Згідно пункту 1.2. кредитного договору, кредит надавався на/для споживчі потреби.
В забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань, було укладено договір іпотеки від 11.10.2006 року відповідно якого було надано житловий будинок загальною площею 78,20 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на земельну ділянку, загальною площею 0,5665 га, з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд призначено 0,2496 га., для ведення особистого підсобного господарства призначено 0,3159 га., що розташовані по АДРЕСА_1 . 
Через складну ситуацію в країні та значним здешевленням національної валюти, у позивача виникла заборгованість по вищевказаному кредитному договору. 
07.03.2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна вчинила виконавчий напис нотаріуса за № 315 на вищезазначене майно. 
Позивач дізнавшись про вчинення виконавчого напису та вважаючи, що вищенаведений спосіб звернення стягнення на майно є незаконним, звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 листопада 2018 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною 07.03.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 315, про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (ЄДРПОУ 20025356, м. Київ, вул. Січових Стрільців буд. 15) заборгованості за Кредитним договором 89/МК/33/2006/840 від 11.10.2006 року в розмірі 1 196 278 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що договір № 89/МК/33/2006/840 від 11.10.2006 року припинив свою дію 2011 року. Відповідно кредитор позбавлений можливості як в судовому так і в досудовому порядку стягнути заборгованість через пропуск позовної давності.
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.
Щодо порушеного права апелянта:
Відповідно до долучених до апеляційної скарги доказів за результатами аукціону з продажу права вимоги за Кредитним договором89/МК/33/2006/840 від 11.10.2006 року його переможцем стало ТОВ «ФК  «ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ». У подальшому між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ФГІ» був укладений Договір № GL3N217046 про відступлення прав вимоги від 07.05.2020 р. посвідчений Швець Р.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1557 (далі - Договір про відступлення прав вимоги), за умовами якого ПАТ «КБ «НАДРА» відступив ТОВ «ФК «ФГІ» право вимоги до Позичальника, що належало ПАТ «КБ «НАДРА» на підставі Кредитного договору та Договору іпотеки, а отже  ТОВ «ФК «ФГІ» стало Іпотекодержателем предмета спірної іпотеки.
Провадження у даній справі було відкрито 21 травня 2020 року, тобто вже після відступлення права вимоги на користь скаржника, а тому саме ТОВ «ФК «ФГІ» мало бути відповідачем у справі.
Відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, Інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до розгляду справи.
Так як права за договором іпотеки, яку суд визнав припиненою на час звернення позивача до суду, а також на час ухвалення рішення суду належали ТОВ «ФК «ФГІ», колегія суддів констатує порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення районного суду.
Щодо вирішення заявлених позовних вимог апеляційним судом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).
Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень (зокрема, порядок надсилання, визначати, коли повідомлення вважатиметься отриманим) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2022 року справі № 756/15123/18 (провадження № 61-976св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року в справі № 199/4586/21 (провадження № 61-7290св23)).
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).
У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).
Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).
Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.
Згідно з нормою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.
У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.
За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).
У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання, і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.
ЦК України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.
Відповідно до норм статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку», відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України «Про іпотеку».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (провадження № 14-94цс19) вказано, що:
«55. Часткове задоволення позовних вимог апеляційний суд обґрунтував також тим, що кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, згідно з пунктом 7 абзацу другого частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
56. Позивачка вважала, що строк виконання зобов`язання був в односторонньому порядку змінений ПАТ «УкрСиббанк» шляхом надіслання вимоги № 138/30-81/2563 від 4 серпня 2010 року про повне дострокове повернення кредитної заборгованості. А вимога ТзОВ «Кей-Колект» про усунення порушень від 18 травня 2015 року (вих. № 90), на думку позивачки, є такою, що суперечить пункту 7 абзацу другого частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позовна давність за кредитним договором минула. Натомість, ТзОВ «Кей-Колект» стверджує, що у позивача з відповідачем відсутні правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».
57. Велика Палата Верховного Суду вважає, що з огляду на те, що ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТзОВ «Кей-Колект» не лише право вимоги за іпотечним договором, але й право вимоги за кредитним договором, позивачка як позичальник за останнім стала боржником нового кредитора - ТзОВ «Кей-Колект», що не змінює статус кредиту як споживчого та не відміняє дію на правовідносини сторін Закону України «Про захист прав споживачів».
58. Проте предметом цієї справи не є стягнення кредитної заборгованості. У ЦК України та в Законі № 1206-VII відсутня така підстава для припинення іпотеки як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням. А висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13, від 4 лютого 2015 року у справі № 6-239цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16, які просить застосувати позивачка, стосуються інших, ніж у справі № 520/17304/15-ц, правовідносин.
59. Крім того, пункт 7 абзацу другого частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачає заборони та не обмежує іпотекодержателя у праві в порядку та у спосіб, визначені Законом № 1206-VII й іпотечним договором, задовольнити вимоги щодо невиконаного зобов`язання за рахунок предмета іпотеки (див. висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 760/16916/14-ц; висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17).
60. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає, що довід позивачки про відсутність у ТзОВ «Кей-Колект» права на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з пропуском позовної давності для звернення з вимогою за основним зобов`язанням, а також висновок апеляційного суду щодо застосування до спірних правовідносин приписів пункту 7 абзацу другого частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими».
Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності), закінчення строку дії договору само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».
Отже, є необґрунтованими доводи позивача про те, що іпотека, встановлена договором іпотеки від 11.10.2006№89/МК/33/2006/840, є припиненою, оскільки сплив строку позовної давності для пред`явлення вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 липня 2024 року у справі № 754/17295/20
Інші позовні вимоги є похідними від вимог про припинення іпотеки, а тому в їх задоволенні також слід відмовити.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції ухвалив рішення також з порушенням норм матеріального права, висновки суду про наявність підстав для припинення іпотеки не відповідають встановленим обставинам та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що з ТОВ «ФК «Фонд гарантування інвестицій» при поданні апеляційної сплачено судовий збір у розмірі 1 261,20 грн. Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду, в задоволенні позову відмовлено, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» підлягає стягненню судовий збір в розмірі1 261,20 грн.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368,  374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій»- задовольнити.
Заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій»судовий збір в розмірі 1 261,20 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09.10.2024 року.
 
Головуючий                                                                                         О.В. Желепа 

Судді                                                                                                      О.Ф. Мазурик

     О.В. Немировська