ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2024 року                                                                               Справа № 902/497/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Маціщук А.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Полінчука Олександра Миколайовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24 (повний текст складено 31 липня 2024 року, суддя Матвійчук В.В.)
за заявою Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (вул. Гагаріна, 16, м. Бровари, Київська область, 07400)
до боржника фізичної особи-підприємця Полінічука Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 )
про видачу судового наказу за вимогою про стягнення грошової заборгованості у розмірі 55305,94 грн.

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24 відмовлено у задоволенні клопотання фізичної особи – підприємця Полінічука Олександра Миколайовича про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу від 03 травня 2024 року у справі № 902/497/24. Заяву №б/н від 26 липня 2024 року (вх. номер канц. суду 01-34/7688/24 від 29 липня 2024 року) фізичної особи – підприємця Полінічука Олександра Миколайовича про скасування судового наказу від 03 травня 2024 року у справі №902/497/24 (на 1-му арк. з додатком на 11-ти арк.) повернуто заявнику без розгляду.
Ухвала мотивована тим, що судом додержано вимоги щодо направлення у встановленому порядку копії судового наказу та копії заяви стягувача разом з доданими до неї документами боржнику згідно з вимогами частин 1, 2 статті 156 ГПК України. Відтак, вказана боржником причина пропуску процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу не визнається судом поважною.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, фізична особа-підприємець Полінчук О.М. звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24 та постановити нову, якою визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу Господарського суду Вінницької області від 03 травня 2024 року у справі №902/497/24.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не зазначено, коли саме було надіслано наказ суду відповідачу. Посилання суду на те, що 27 травня 2024 року судовий наказ повернувся на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" з доказами такої відмітки Відповідачу разом із поверненням матеріалів справи не надходило.
Скаржник звертає увагу суду, що ОСОБА_1 проживав і наразі проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не переїжджав на інше місце проживання, проживає разом із своєю сім`єю. На номер телефону відповідача не надходило ніяких повідомлень від Господарського суду Вінницької області про наявність судового наказу, що оскаржується, ні від Укрпошти. Яким чином працівник Укрпошти встановив, що адресат відсутній за вказаною адресою відповідачу невідомо. В матеріалах справи відсутні докази інформування відділенням поштового зв`язку Відповідача про отримання поштової кореспонденції від суду першої інстанції.
На переконання апелянта, працівниками ВПЗ Бершадь 24400 ПАТ "Укрпошта" не було належно виконано покладені на них службові обов`язки по доставці судового наказу, адресованого відповідачу по даній справі, як це встановлено в статті 242 Господарського процесуального кодексу України та пунктами абзацу 2 пункту 86 Правил надання послуг поштового зв`язку.
Листом №902/497/24/5668/24 від 22 серпня 2024 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.
03 вересня 2024 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №902/497/24.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 вересня 2024 року у справі №902/497/24 залишено без руху апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Полінчука Олександра Миколайовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24. Запропоновано скаржнику усунути протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, шляхом подання заяви про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучити докази надсилання копії скарги ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу та докази сплати судового збору в розмірі 2876,6 грн.
19 вересня 2024 року на адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано доказ надсилання копії скарги ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" та доказ сплати судового збору в розмірі 2876,6 грн.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 вересня 2024 року у справі №902/497/24 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Полінічука Олександра Миколайовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24. Запропоновано позивачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України, та докази його надсилання апелянту. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини тринадцятої статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною третьою статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною другою статті 271 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При цьому, дана ухвала підпадає саме під пункти 6, 9 частини 1 статті 255 ГПК України.
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Судом було створено сторонам належні умови для реалізації їх прав.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Полінчука Олександра Миколайовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Згідно із частиною 2 статті 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Частиною 1 статті 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом статті 154 ГПК України передбачено, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований в порядку, передбаченому цим розділом.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 травня 2024 року Господарським судом Вінницької області видано судовий наказ у справі №902/497/24 про стягнення з фізичної особи-підприємця Полінчука Олександра Миколайовича на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" боргу в сумі 55305,94 грн та витрат зі сплати судового збору у сумі 302,80 грн.
Відповідно до частини 1 статті 156 ГПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного.
Положеннями статті 157 ГПК України передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
Заява про скасування судового наказу має містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) наказ, що оспорюється; 5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.
Заява підписується боржником або його представником.
До заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.
У разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.
Частиною 2 статті 158 ГПК України визначено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною 1 статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.
Відповідно до норм статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 ГПК України).
В частині 3 статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Зазначеними нормами чітко встановлено процесуальну поведінку, відповідно до якої учасники справи зобов`язані діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строків на подання заяви боржника про скасування судового наказу. Для цього особа, зацікавлена у поданні такої заяви, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, у передбачені законодавством строки.
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дотримання процесуальної дисципліни учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК України певних процесуальних дій (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №910/186/21).
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина 1 статті 119 ГПК України).
З наведеного вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідної заяви (клопотання) скаржника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк був пропущений та чи підлягає він поновленню.
ГПК України не пов`язує право суду визнати поважною причину пропуску процесуального строку з вичерпним колом обставин, що його спричинили.
Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування заяви (клопотання) про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Інститут строків в господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК певних процесуальних дій.
Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, копію судового наказу від 03 травня 2024 року у справі №902/497/24 в порядку статті 156 ГПК України було направлено 03 травня 2024 року на адресу фізичної особи-підприємця Полінічука Олександра Миколайовича, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою на оригіналі судового наказу.
Так, в оскаржуваній ухвалі не зазначено дату направлення судового наказу відповідачу, однак це жодним чином не впливає на законність на обгрунтованість оскаржуваної відповідачем ухвали, оскільки визначальне значення має дата повернення такого відправлення, яка відображена в оскаржуваному процесуальному рішенні.
Колегія суддів зауважує, що вказана вище адреса, зазначена боржником також у поданій заяві №б/н від 26.07.2024 (вх. номер канц. суду 01-34/7688/24 від 29 липня 2024 року) про скасування судового наказу від 03 травня 2024 року у справі №902/497/24 та у апеляційній скарзі на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24.
При цьому, 27 травня 2024 року, судовий наказ повернувся на адресу місцевого господарського суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
З огляду на викладене, останнім днем для подання до суду заяви про скасування судового наказу було 11 червня 2024 року, однак жодних заяв чи клопотань в означений період до суду від боржника не надходило.
12 червня 2024 року судовий наказ було направлено стягувачу.
Лише 29 липня 2024 року до місцевого господарського суду надійшла заява фізичної особи-підприємця Полінчука Олександра Миколайовича від 26 липня 2024 року про скасування судового наказу виданого 03 травня 2024 року у справі №902/497/24, до якої було додано клопотання про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу.
Порядок направлення та вручення судових рішень визначений у статті 242 ГПК.
Частиною 5 статті 242 ГПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина 11 статті 242 ГПК).
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина 6 статті 242 ГПК).
Виходячи зі змісту статті 242 ГПК, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку №270 (в редакції на день видачі та направлення судового наказу), у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 червня 2024 року у справі №910/8002/23, від 17 листопада 2021 року у справі №908/1724/19, від 14 серпня 2020 року у справі №904/2584/19, від 13 січня 2020 року у справі №910/22873/17.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 19 травня 2021 року у справі №910/16033/20, від 20 липня 2021 року у справі №916/1178/20).
Адреса фізичної особи-підприємця Полінчука Олександра Миколайовича, про яку зазначалося вище, на яку направлявся судовий наказ також зазначена у виписці із ЄДР у розділі "місцезнаходження".
ЄДР створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з ЄДР (частина 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").
Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до ЄДР, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").
У частині 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вказано перелік відомостей про фізичну особу - підприємця, які містяться в ЄДР, зокрема, місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем) (пункт 5).
Вказане дає підстави вважати, що адреса ФОП Полінічука О.М. була актуальною під час розгляду судом першої інстанції заяви про видачу судового наказу та її направлення боржнику, та саме на особу, місцезнаходження якої визначено конкретною адресою, покладено обов`язок перевіряти надходження поштової кореспонденції.
27 травня 2024 року судовий наказ повернувся на адресу суду першої інстанції з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Колегія суддів звертає увагу, що боржник є фізичною особою - підприємцем, на яку відповідно до частини 1, пункту 5 частини 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" покладено обов`язок зазначати достовірні відомості щодо власного місцезнаходження, які відповідно до статті 10 цього Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень фізична особа - підприємець повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та Правил №270.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №905/1397/21 та від 14 червня 2024 року у справі №910/8002/23.
Отже, ФОП Полінічук О.М., попри визначений для нього Законом про державну реєстрацію обов`язок, не забезпечив та не створив умови доставки та вручення йому поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та Правил №270 за адресою, визначеною у відомостях в ЄДР під час розгляду судом першої інстанції заяви про видачу судового наказу та направлення її боржнику, у зв`язку із чим отримання ФОП Полінічуком О.М. від суду кореспонденції з копіями судового наказу та заявою стягувача про його видачу перебувало поза межами контролю Господарського суду Вінницької області.
Доводи апелянта про допущені порушення працівниками ВПЗ Бершадь 24400 АТ "Укрпошта" положень Правил №270 в частині інформування відповідача про поштове відправлення є безпідставними та необгрунтованими, оскільки скаржником не надано судам жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Матеріали справи не містять доказів звернення фізичної особи-підприємця Полінічука О.М. до АТ "Укрпошта" із відповідними запитами/скаргами на дії працівників відповідного відділення. Відповіді на такі звернення (у випадку підтвердження АТ "Укрпошта" зазначених відповідачем обставин) могли бути підставою для поновлення процесуальних строків.
Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта, що процесуальним законодавством не передбачено обов`язку суду інформувати в телефонному режимі сторін про постановлені ухвали та відправлену кореспонденцію.
З огляду на викладене, Північно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновками Господарського суду Вінницької області про те, що заявником не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу, з підтвердженням їх належними та допустимими доказами.
Зважаючи на встановлені фактичні обставини, у цій справі суд першої інстанції дотримався вимог ГПК України щодо належного повідомлення скаржника про ухвалення рішення, і останній вважається таким, що обізнаний з його ухваленням.
Суд ураховує, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (пункт 27 рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України", заява №24402/02).
Згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.
При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
З огляду на невиконання скаржником вимог процесуального законодавства, а саме у зв`язку з недоведеністю поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ФОП Полінічуку О.М. в задоволені клопотання про поновлення строку, встановленого для подання заяви про скасування судового наказу, та правомірно повернув заявнику заяву про скасування судового наказу, що не може вважатися надмірним формалізмом.
Відповідно до частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оспорюваного рішення.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного оскарження.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Полінічука Олександра Миколайовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24 - без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                              
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Полінічука Олександра Миколайовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року у справі №902/497/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу №902/497/24 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "21" жовтня 2024 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Маціщук А.В.