ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2482/24 Справа № 182/2331/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №182/2331/23 за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради, третя особа – ОСОБА_2 , про надання дозволу на приватизацію, за апеляційною скаргою Нікопольської міської ради на рішення Нікопольського міськрайонного  суду Дніпропетровської  області  від 14 вересня 2023 року, ухваленого у складі судді Рунчевої О.В., –

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3  звернулись до суду з позовом до Нікопольської міської ради, третя особа – ОСОБА_2 , про надання дозволу на приватизацію.
В обгрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_3 отримала квартиру АДРЕСА_1 у 1977 році від ТОВ «Нікопольстрой». У цьому ж році разом з родиною вона в`їхала туди і проживає там до теперішнього часу.
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 і з моменту отримання квартири проживає разом із своєю матір`ю.
ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 та онуком ОСОБА_3 , та з народження проживає разом із матір`ю та бабусею.
Ордер, який давав право ОСОБА_3 та членам її родини вселитися у квартиру АДРЕСА_1 у не зберігся.
У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на приватизацію, але їй було відмовлено листом від 21.03.2023р. №147/23, у якому зазначено, що ОСОБА_3 не надала копію ордеру про надання жилої площі, який є підставою на вселення та на підставі якого вкладається договір найму житла.
ОСОБА_3 є відповідальним квартиронаймачем. Документів які б свідчили про незаконне вселення ОСОБА_3 та членів її родини не існує.
ОСОБА_2 09.03.2023р. написав заяву про відмову від участі у приватизації. Заява посвідчена приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик О.П.
Вважає, відмову виконкому Нікопольської міської ради у наданні дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 незаконною і є такою що порушує вимоги Закону України «Про прирватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадин», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.99р.».
На підставі викладеного, просила суд визнати неправомірною відмову виконкому Нікопольської міської ради щодо надання дозволу на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Виконком Нікопольської міської ради Дніпропетровської області надати ОСОБА_1 дозвіл на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням Нікопольська міська рада подала апеляційну скаргу в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що ОСОБА_1 , яка є членом сім`ї головного квартиронаймача ОСОБА_3 до органу привтаизації не зверталась, а лише виявила бажання взяти участь у приватазизації шляхом спрямування позовних вимог одночасно з позивачем ОСОБА_3 , яка подала суду заяву про залишення без розгляду її позовних вимог, і ця заява була задоволена.
Також зазначає, що в резолютивній частині рішення зобов`язано Виконком Нікопольської міської ради Дніпропетровської області надати дозвіл на приватизацію, в той час як позов пред`явлено до Нікопольської міської ради, і вимоги не стосувались зобов`язань відповідача надати дозвіл на приватизацію, а стосувавались визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 права на приватизацію.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до Управління комунальним майном Нікопольської міської ради із заявою на приватизацію квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).
Листом Управління комунального майна Нікопольської міської ради від 21.03.2023 року №147/23 ОСОБА_3 було повідомлено, що надані нею документи не відповідають вимогам пункту 18 Положення, а саме: відсутня копія ордера про надання жилої площі, який є підставою на вселення та на підставі якого укладається договір найму (а.с.7).
Судом встановлено, що позивач постійно проживає в квартирі за вказаною вище адресою (а.с.6).
Згідно заяви про відмову від реалізації права на приватизацію, зареєстрованої за №200 від 09 березня 2023 року, ОСОБА_2 відмовився від участі в приватизації квартири АДРЕСА_1 та дає свою згоду на приватизацію зазначеної квартири – ОСОБА_1 (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вказане житло є квартирою в житловому будинку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації, а також враховуючи неможливість надання позивачем ордеру, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та зобов`язати відповідача надати дозвіл ОСОБА_1 на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 , згідно наданих позивачем документів та за відсутності ордеру на квартиру.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком в оскаржуваній частині та зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація – це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Частинами третьою, четвертою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 345 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.
Статтями 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі наймачу та членам його сім`ї квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у межах визначеної норми. При цьому, до членів сім`ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

В даній справі саме ОСОБА_3 наполягала, що є основним наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Саме вона зверталась до органу приватизації (Управління комунального майна Нікопольської міської ради) із заявою про приватизацію квартири.

Колегією суддів приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції при винесенні рішення по даній справі дійшов хибного висновку, оскільки, до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в цій квартирі, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду у постанові №404/348/20 від 10.01.2024 року.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. 
Враховуючи вищезазначене, квартира може бути приватизована тільки разом наймачем та членами його сімї. Самостійна приватизація квартири членом сімї наймача (без участі наймача у приватизації) не передбачена законодавством України. Позовна вимога позивачів про визнання права на приватизацію квартири була єдина для обох позивачів, але внаслідок відмови ОСОБА_3 від позову, питання задоволення вимог ОСОБА_1 не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Крім того слід зазначити, що у відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Між тим, суд першої інстанції, задовольняючи частково вимоги позивача ОСОБА_1 та надаючи дозвіл на приватизацію спірної квартири, не мотивував таке рішення, оскільки ОСОБА_1 в позові ставила питання про визнання за нею права на приватизацію і вимог про надання дозволу на приватизацію (що є зовсім іншою вимогою) не заявляла. Матеріали справи не містять доказів про звернення позивача з уточненою позовною заявою, з заявою про зміну предмету та підстав позову.

Частиною 1 статті 42 ЦПК України визначено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.48 Кодексу сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції частково задовольнив позов до виконавчого комітету Нікопольської міської ради, зобов`язавши його надати дозвіл на приватизацію спірної квартири. Однак суд не врахував, що виконачий комітет є окремою юридичною особою (як і Нікопольська міська рада) до якої позов не пред`являвся і він не був залучений до справи у якості відповідача (співвідповідача), як це передбачено наведеними нормами ЦПК України.

Таким чином суд першої інстанції прийняв рішення щодо вимог, які позивачем не заявлялись і до особи, яка не була стороною у даній справі, що є порушенням вимог ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Нікопольської міської ради підлягає задоволенню, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 п.п.1, 4 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено 1611 грн. судового збору, дана сума підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської міської ради задовольнити.
Рішення Нікопольського міськрайонного  суду Дніпропетровської  області  від 14 вересня 2023 року року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволені позову ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради, третя особа – ОСОБА_2 , про надання дозволу на приватизацію – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Нікопольської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1611 (одна тисяча шістсот одинадцять) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв