ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/496/22          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Головенко О.Д.(доповідач),
          Колеснікова І.С., Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 жовтня 2024 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Чаку Є.В., 
          Єгорової Н.М.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України про визнання протиправною постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати противоправною єдину формулу розрахунку обов`язкової плати при призначенні субсидій, внесену в п-848-1995, як зміни постановою Кабінету Міністрів України у Документі 409-2014-п чинний, поточна редакція - Редакція від 10.11.2021, підстава - 1144-2021-п, 13). Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1156 "Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого нічного побутового палива у разі надання житлової субсидії" (Офіційний вісник України 1998 року № 30, сті. 1129; 1999 року, № 20, ст. 886; 2000 року, № 5, ст. 178; 2003 року, № 21, ст. 932; 2007 року, № 2, cт. 69; 2010 року № 55, cт. 1869, № 71, cт. 2561; 2011 pоку, № 53, cт. 2116) викладену в такій редакції: "1. Установити, що за умови призначення житлової субсидії за користування житлом, його утримання та оплату послуг: водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення. електроенергії, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (житлово-комунальні послуги) в межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами, громадяни, які зареєстровані і фактично проживають у житловому приміщенні (будинку), сплачують частку середньомісячного сукупного доходу за попередні шість місяців, що передують місяцю звернення, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - частку їх середньомісячного сукупного доходу за попередній календарний рік (Ро), яка визначається за такою формулою: Ро = Кд/Кг,хРг, пояснення: (дохід однієї особи/на прожитковий мінімум/2*15%> - відсоток встановлений МУ);
- зобов`язати Кабінет Міністрів України та Міністерство соціальної політики повернутися до попередньої версії, постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 "Пункт 1 Документ 1156-98-п, - Редакція від 01.01.2012 підстава - 728-2011 -п "Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого нічного побутового палива у разі надання житлової субсидії". "1. Установити, що за умови призначення житлової субсидії за користування житлом, його утримання та оплату послуг: тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергії, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (житлово-комунальні послуги) в межах норми володіння чи користування загальною площею житла та нормативів користування зазначеними послугами громадяни, зареєстровані у житловому приміщенні (будинку), сплачують 15 відсотків середньомісячного сукупного доходу, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 15 відсотків їх річного сукупного доходу (Абзац 1 п. 1 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 621 (621-2010-п) від 14.07.2010); якщо у складі зареєстрованих та таких, що проживають у житловому приміщенні (будинку), осіб є діти, інваліди першої або другої групи і середньомісячний сукупний дохід на одного зареєстрованого у житловому приміщенні (будинку) громадянина не перевищує прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць та якщо у житловому приміщенні (будинку) зареєстровані і проживають тільки непрацездатні громадяни, розмір плати за житлово-комунальні послуги в межах норми володіння чи користування загальною площею житла та нормативів користування зазначеними послугами за умови призначення житлової субсидії становить 10 відсотків середньомісячного сукупного доходу, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 10 відсотків річного сукупного доходу. (Абзац 2 п. 1 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1361 (1361-2000-п) від 31.08.2000; із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 448 (448-2001-п) від 06.05.2001, № 702 (702-2003-п) від 15.05.2003, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 3 (3-2007-п) від 10.01.2007; із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 621 (621-2010-п) від 14.07.2010, № 728 (728-2011-п) від 06.07.2011).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції вказав, що позивач з посиланням на належні та допустимі докази не змогла пояснити суду в чому полягає порушення особисто її матеріальних прав та інтересів у зв`язку з прийняттям змін Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, з огляду на письмові докази, що наявні в матеріалах справи, судом встановлено відсутність порушених матеріальних прав та інтересів позивача в зв`язку з прийняттям оскаржуваного нормативного акту. Сама по собі суб`єктивна незгода позивача з формулами розрахунку субсидій, у випадку відсутності порушених майнових прав позивача за наслідками застосування органом, що нараховує субсидію, таких формул, не може бути підставою для скасування нормативно-правового акту, яким дані формули затверджені.
Також судом першої інстанції вказано, що при прийнятті оскаржуваного нормативно - правового акту, відповідач діяв у спосіб визначений чинним законодавства України та у межах визначених повноважень, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані позивачем нормативні приписи є незаконними та несправедливими.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Кабінетом Міністрів України 27.07.1998 прийнято постанову №1156 «Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії» (далі - Постанова № 1156).
Позивач вважає протиправною редакцію пункту 1 Постанови № 1156, що діє з 10.11.2021 та наполягає на тому, що Уряд має повернутися до редакції пункту 1 Постанови № 1156, яка діяла з 01.01.2012.
Так, пунктом 1 Постанови № 1156 у редакції, що діяла з 01.01.2012, установлено, що за умови призначення житлової субсидії за користування житлом, його утримання та оплату послуг водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергії, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (житлово-комунальні послуги) в межах норми володіння чи користування загальною площею житла та нормативів користування зазначеними послугами громадяни, зареєстровані у житловому приміщенні (будинку), сплачують 15 відсотків середньомісячного сукупного доходу, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 15 відсотків їх річного сукупного доходу.
Якщо у складі зареєстрованих та таких, що проживають у житловому приміщенні (будинку), осіб є діти, інваліди першої або другої групи і середньомісячний сукупний дохід на одного зареєстрованого у житловому приміщенні (будинку) громадянина не перевищує прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць та якщо у житловому приміщенні (будинку) зареєстровані і проживають тільки непрацездатні громадяни, розмір плати за житлово-комунальні послуги в межах норми володіння чи користування загальною площею житла та нормативів користування зазначеними послугами за умови призначення житлової субсидії становить 10 відсотків середньомісячного сукупного доходу, а за придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - 10 відсотків річного сукупного доходу.
Розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг у межах норм споживання та розмір субсидій визначаються окремо за кожний вид послуг. При цьому розмір витрат на оплату послуги визначається пропорційно частці вартості цієї послуги у загальній сумі вартості житлово-комунальних послуг. У випадках коли протягом терміну призначення субсидії фактична плата за окремий вид послуг змінюється, перерахунок розміру витрат та розміру субсидій на оплату житлово-комунальних послуг у межах норм споживання здійснюється лише за цим окремим видом послуг.
Якщо обсяг витрачання води, тепла, газу та електроенергії вимірюється засобами їх обліку, під час підтвердження права на отримання субсидії на наступний строк розмір витрат громадян на оплату житлово-комунальних послуг (15 чи 10 відсотків середньомісячного сукупного доходу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) зменшується на 2 відсотки, але не більш як на 6 відсотків відповідно за кожні 10 відсотків зменшення загальної суми вартостей фактично використаних послуг у попередньому періоді проти суми їх вартостей за встановленими нормами споживання.
Постановою Кабінету Міністрів України № 409 від 06.08.2014 пункту Постанови № 1156 були внесені зміни, якими, окрім іншого, визначалась формула розрахунку частки плати за послуги для домогосподарства (частка доходу).
Надалі, до пункту Постанови № 1156 неодноразово вносилися зміни постановами Кабінету Міністрів України № 106 від 28.02.2015, № 319 від 27.04.2016, № 841 від 17.10.2018, № 1176 від 27.12.2018, № 62 від 06.02.2019, № 373 від 17.04.2019, № 1144 від 03.11.2021.
З 10.11.2021 пунктом 1 Постанови № 1156 установлено, що розмір обов`язкового відсотка платежу визначається для домогосподарств, які одержують житлову субсидію на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, житлово-комунальних послуг, а також витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - послуги), як частка середньомісячного сукупного доходу, а для домогосподарств, які одержують субсидію на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, оплату житлово-комунальних послуг, - як частка сукупного доходу за попередній календарний рік, яка розраховується за такою формулою: Ро = Кд/Кг х Рг, де Ро - частка плати за послуги для домогосподарства (частка доходу), яка для розрахунку субсидії округлюється до двох знаків після коми;  Кд - коефіцієнт доходу домогосподарства - відношення розміру середньомісячного сукупного доходу домогосподарства в розрахунку на одну особу до прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, встановленого на 1 січня року, з якого призначається субсидія; Кг - базовий коефіцієнт доходу для призначення субсидії - два прожиткових мінімуми на одну особу в розрахунку на місяць (Кг = 2); Рг - базова норма плати за послуги - 15 відсотків середньомісячного сукупного доходу домогосподарства (Рг = 15).
Надалі у пункт 1 Постанови № 1156 були внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, яка набрала чинності 30.06.2023, а саме: абзац п`ятий викладено в такій редакції: "Рг - базова норма плати за послуги 15 відсотків середньомісячного сукупного доходу домогосподарства до завершення карантину та/або воєнного стану в Україні і одного місяця потому (Рг = 15). З 1 числа місяця, що настає за місяцем завершення карантину та/або воєнного стану в Україні, базова норма плати за послуги становитиме 20 відсотків середньомісячного сукупного доходу домогосподарства.".
Відтак, положення пункту 1 Постанови № 1156, а також і передбаченої ним формули, що була внесена у цей пункт постановою Кабінету Міністрів України № 409 від 06.08.2014, неодноразово зазнавали змін згідно з нормативно-правовими актами Уряду.
Будь-яких доказів оскарження та визнання незаконними цих постанов Кабінету Міністрів України, а саме № 409 від 06.08.2014, № 106 від 28.02.2015, № 319 від 27.04.2016, № 841 від 17.10.2018, № 1176 від 27.12.2018, № 62 від 06.02.2019, № 373 від 17.04.2019, № 1144 від 03.11.2021 матеріали справи не містять.
Відтак, відсутні підстави вважати неправомірною формулу розрахунку частки плати за послуги для домогосподарства (частка доходу), що наведена в пункті 1 Постанови № 1156.
Окрім того, колегія судді відхиляє доводи скаржника, які стосуються на її думку  недоцільності запровадження спірної формули. На переконання заявника, редакція пункту 1 Постанови № 1156, яка діяла з 01.01.2012 є більш правильною та справедливою, оскільки надає можливість скористатись пільгами (субсидіями) більшому колу осіб.
Надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів зазначає, що у Рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційного Суду України зазначено про наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
У Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зробив правовий висновок, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.
Також колегія суддів звертає увагу на положення частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановив відсутність порушених матеріальних прав та інтересів позивача в зв`язку з прийняттям оскаржуваного нормативного акту. Будь-яких заперечень вказаним мотивам апеляційна скарга не містить. У свою чергу, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що сама по собі суб`єктивна незгода позивача з формулами розрахунку субсидій, у випадку відсутності порушених майнових прав позивача за наслідками застосування органом, що нараховує субсидію, таких формул, не може бути підставою для скасування нормативно-правового акту, яким дані формули затверджені.
Також суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до частини першої статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. У силу вказаного принципу розподілу влади, суд не наділений повноваженнями втручатися у нормотворчу діяльність органів законодавчої чи виконавчої влади, надаючи вказівки щодо запровадження того чи іншого правового регулювання.
Тому, суд у даному спорі не може зобов`язати Кабінет Міністрів України повернутись до правового регулювання пункту 1 Постанови № 1156, на якому наполягає позивач.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          Є.В. Чаку 

Суддя          Н.М. Єгорова