ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/15363/23                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 жовтня 2024 року                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Сорочка Є.О.,
                                                                                                    Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,    

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд:
визнати протиправною відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладену у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.05.2023;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя Чабиської початкової школи у період з 08.02.1988 по 31.12.1991 до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню передбачену пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 р. адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправною відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладену у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.05.2023.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя Чабиської початкової школи у період з 08.02.1988 по 31.12.1991 до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню передбачену пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 09.10.2024.
27.08.2024, під № 33749 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 відмовлено у відкритті провадження за скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в                    м. Києві на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 р.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач № 1) та з квітня 2023 року отримує пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).
11.05.2023 року позивач звернулася з заявою щодо призначення грошової допомоги у розмірі 10 пенсій, згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як такій, що працювала в державних та комунальних закладах освіти на посадах вчителя понад 30 років.
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач № 2) винесло рішення від 17.05.2023 року, яким відмовило у виплаті зазначеної вище допомоги. 
З рішення вбачається, що стаж по вислузі років, на думку органів ПФУ, становить 29 років 8 місяців 24 дні, що виключає виплату грошової допомоги у розмірі 10 пенсій (лист ГУ ПФУ м. Києва № 15035/03-16).
Не погодившись з таким рішенням, позивачка звернулась до суду з позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з наданих до справи документів, зокрема з трудової книжки та довідки А 20 від 14.01.2010 року, вбачається, що позивач працювала на території колишнього СРСР (Республіка Комі) на посаді вчителя Чабиської початкової школи, яка відповідно до ст. 27 Закону «Про народну освіту» від 28.06.1974 № 2778-VIII входить до системи загальноосвітньої школи, а відповідно до ст. 10 цього Закону, навчально-виховні заклади перебувають у віданні державних органів, з огляду на що, пенсійний орган, відмовляючи у зарахуванні до спеціального стажу роботи позивача періоду роботи на посаді вчителя у загальноосвітній школі державної форми власності на території колишнього СРСР, діяв протиправно, чим порушив права позивачки на належне пенсійне забезпечення.
Відтак, за висновками суду першої інстанції, пенсійний орган безпідставно відмовив позивачу у зарахуванні стажу за вислугу років, необхідного для отримання грошової допомоги періоду роботи позивача на посаді вчителя початкових класів Чабиської начальної школи у період з 08.02.1988 по 31.12.1991 (стаж складає 3 роки 10 місяців 24 дні), що надає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тож, відмова ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладену у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.05.2023, є протиправною, що має наслідком зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України м. Києва зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя Чабиської початкової школи у період з 08.02.1988 по 31.12.1991 до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, передбачену пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.
Натомість, апелянт ГУ ПФУ в Чернігівській області вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк зобов`язання апелянта виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, передбачену пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій, є помилковим, адже заява за принципом екстериторіальності опрацьовувалась саме ГУ ПФУ в м. Києві та саме цим органом приймалось рішення, натомість, апелянт лише прийняв від позивача заяву та здійснив розподіл/передачу заяви за принципом екстериторіальності. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Так, з 01 січня 2004 року законом, який визначає правове регулювання пенсійного забезпечення, є   Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Щодо права позивача на грошову допомогу згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивач є працівником освіти та відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788), мала право на пенсію за вислугу років після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Однак, позивач не скористалась правом дострокового виходу на пенсію по вислузі років та вперше звернулась за призначенням пенсії за віком по досягненню 60 років.
Відповідно до розрахунку стажу позивача від 28.09.2023, загальний страховий стаж, при призначенні пенсії, складає 38 роки 9 місяців 14 днів, крім цього визначено, що стаж роботи на посаді працівника освіти складає 29 років 8 місяців 24 дні на території України та на території Української СРСР колишнього СРСР. 
Тобто, до спеціального стажу за вислугу років, не зараховано період роботи на території колишнього СРСР (Республіка Комі) на посаді вчителя початкових класів Чабиської початкової школи Усть - Куломського РВНО. Вказаний стаж 3 роки 10 місяців 24 дні зараховано тільки до загального стажу позивача.
Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 , позивач працювала: у періоди з 15.08.1984 по 28.08.1985 на посаді вчителя Конотопської школи - інтернату № 1 (зараховано до загального та спеціального стажу), у період з 29.08.1985 по 26.01.1988 на посаді вчителя Конотопської середньої школи № 2 (зараховано до загального та спеціального стажу), у період з 08.02.1988 по 15.08.1992 на посаді вчителя Чабиської початкової школи (зараховано до загального стажу, АЛЕ не зараховано до спеціального стажу), у період з 15.08.1996 по 31.08.1988 на посаді вчителя Бахмацької загальноосвітньої школи № 6                      м. Бахмача (зараховано до загально та спеціального стажу), у період з 01.09.1988 по 25.05.2000 на посаді вчителя Бахмацької середньої загальноосвітньої школи № 4 (зараховано до загального та спеціального стажу) у період з 01.09.2000 по 31.12.2003 на посаді вихователя групи продовженого дня Бахмацької середньої загальноосвітньої школи № 4 (зараховано до загального та спеціального стажу), у період 01.01.2004 по теперішній час на посаді вчителя початкових класів Бахмацької середньої загальноосвітньої школи № 4 (зараховано до загального та спеціального стажу).
Відповідно до приписів пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення «Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року за №1191 (далі - Порядок №1191), до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року за №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Перелік № 909).
Пунктом 5 Порядку № 1191, передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
З наведеного слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років для жінок) роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.
Слід врахувати, що Перелік № 909 передбачає перелік закладів і установ освіти та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, серед яких є робота на посадах загальноосвітніх навчальних закладів на посаді учителя.
Згідно наданих до матеріалів справи доказів, зокрема, з трудової книжки та довідки                 № 20 від 14.01.2010, на території колишнього СРСР (Республіка Комі) позивач працювала на посаді вчителя Чабиської початкової школи, яка відповідно до ст. 27 Закону «Про народну освіту» від 28.06.1974 року № 2778 -VIII входить до системи загальноосвітньої школи, а відповідно до ст. 10 цього Закону навчально-виховні заклади перебувають у віданні державних органів.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами угодами).
В силу положень ст. 6 Міжнародної Угоди «Про гарантії прав громадян держав- учасників Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 р., яка чинна в Україні та в російській федерації, призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди відбувається за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав- учасників Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набирання чинності цієї Угоди.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пенсійний орган, відмовляючи у зарахуванні до спеціального стажу роботи позивача періоду роботи на посаді вчителя у загальноосвітній школі державної форми власності на території колишнього СРСР, діяв протиправно, чим порушив права позивачки на належне пенсійне забезпечення, відтак, пенсійний орган безпідставно відмовив позивачу у зарахуванні стажу за вислугу років, необхідного для отримання грошової допомоги періоду роботи позивача на посаді вчителя початкових класів Чабиської начальної школи у період з 08.02.1988 по 31.12.1991 (стаж складає 3 роки 10 місяців 24 дні), що надає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Доказами поданими до суду, зокрема записами у трудовій книжці та довідкою управлінні освіти адміністрації муніципального району «Усть-Куломський», яка не була прийнята органами ПФУ, підтверджено, що у позивача станом на дату призначення пенсії був наявний необхідний спеціальний стаж роботи (більше 30 років), її посада відносяться до посад педагогічних працівників, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому позивач має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відмова ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладену у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.05.2023, є протиправною, при цьому, що порушує право позивача на гарантовану законом виплату, за обставин, на які позивач не може вплинути на сьогоднішній день.
Відтак, підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладену у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.05.2023 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя Чабиської початкової школи у період з 08.02.1988 по 31.12.1991 до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У цій частині висновки суду першої інстанції є правильними та обґрунтованими. Спір по суті вирішений правильно.
Водночас, апелянт вказує на орган, який розглядав заяву позивача та приймав рішення.
Так, суд першої інстанції в цій частині дійшов висновку про те, що  слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, передбачену пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції правильним, позаяк, дійсно, суб`єктом владних повноважень за принципом екстериторіальності було визначено саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке розглядало спірне питання, водночас, у даному випадку, слід також врахувати й таке.
Згідно з частиною першою  статті 44 Закону № 1058,  заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Так, порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  затверджений  постановою правління Пенсійного фонду України від                         25 листопада 2005 року № 22-1  (у редакції  постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності  постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі  Постанови  правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку 22-1, визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Тож, з системного аналізу наведених вище положень Порядку № 22-1 слідує, що: сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території; після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10); виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, належним відповідачем у спірних вимогах, є  саме  Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, позаяк, мова йде не про перерахунок/призначення пенсії, а про виплату грошової допомоги (органом, на обліку якого перебуває позивач). 
У частині вимог позивача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу щодо викладення резолютивної частини у певній редакції, колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не подавалась апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції, водночас, згідно з ч. 1  ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту ч. ч. 1-4    ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до  ст. 316 КАС України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
                                                        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                           О.М. Ганечко 

Судді                                                                                       Є.О. Сорочко
                                                                                                    
                                                                                                     В.В. Кузьменко