ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року	Львів	Справа № 380/1829/24 пров. № А/857/14791/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року  (головуючий суддя Гулик А.Г., м. Львів) у справі №380/1829/24 за позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1     про стягнення податкового боргу, 

в с т а н о в и в :

Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 202654,22 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що враховуючи його постійне перебування на військовій службі та його відсутність за зареєстрованим місцем проживання, він не володів інформацією про те, що на розгляді у Львівському окружному адміністративному суді знаходилася справа про стягнення з нього податкового боргу. Вказує, що податкова вимога №0001032-1303-2412 від 23 лютого 2022 року, направлена ГУ ДПС у Чернівецькій області, не була ним отримана. Зазначає, що у травні 2024 року, враховуючи тривалість воєнного стану, постійне несення військової служби вирішив припинити свою підприємницьку діяльність і при підготовці відповідних документів ним було виявлено певні помилки, допущені спеціалістом з бухгалтерського обліку при поданні податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний 2021 рік, у зв`язку з чим 30 травня 2024 року подав уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік, що підтверджується Квитанцією №2 від 30 травня 2024 року. Вважає, що у нього наявне податкове зобов`язання на загальну суму 64114,30 грн, яке складається з суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 59182,43 грн та суми військового збору у розмірі 4931,87 грн.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов про стягнення податкового боргу задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 податковий борг на загальну суму 64114,30 грн.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є фізичною особою-підприємцем і згідно з довідкою про наявність заборгованості з податків і зборів від 29.12.2023 відповідач має заборгованість, яка підлягає стягненню у розмірі 202654,22 грн, а саме:
- податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2021 рік у розмірі 187792,98 грн.
- військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2021 рік у розмірі 14861,24 грн.
Також встановлено, вбачається з матеріалів справи і визнається відповідачем, що він самостійно задекларував податкове зобов`язання у розмірі 202654,22 грн , що підтверджується декларацією про майновий стан і доходи за 2021 рік ФОП ОСОБА_1 . 
У зв`язку з несплатою податкового зобов`язання у визначені строки, позивач направив відповідачу податкову вимогу №0001032-1303-2412 від 23.02.2022.
Згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 5801304238608 конверт із вказаною податковою вимогою повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання 02.05.2023. 
Оскільки платником не вживалися заходи щодо погашення заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Статтею 67 Конституції України  передбачено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Пунктом  16.1 статті 16, пунктом  36.1 статті 36, пунктом  38.1 статті 38 Податкового кодексу України, передбачено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно підпункту  14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до підпункту  14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України  грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно з пп. «е» п.176.1 ст.176 ПК України  платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Аналіз зазначених норм закону свідчить, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.
Відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Згідно з п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Статтею 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені вказаним Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Згідно пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених вказаним Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Відповідно до пункту 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені вказаним Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого вказаним Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених вказаним Кодексом.
За змістом пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 вказаного Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Пунктом 124.1 статті 124 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених згаданим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Як вже було встановлено, відповідачем самостійно визначено суму грошового зобов`язання згідно поданої до контролюючого органу декларації за 2021 рік, де розмір його доходу вказаний у 1046313,06 грн.
З вказаної суми розраховано суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 188336,35 грн та військового збору - у розмірі 15694,70 грн.
З довідки про наявність заборгованості з податків і зборів від 29.12.2023 вбачається, що відповідач має заборгованість, яка підлягає стягненню у розмірі 202654,22 грн, а саме: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 187792,98 грн. та військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 14861,24 грн.
Наведені обставини визнаються відповідачем.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що самостійно визначене податкове зобов`язання відповідача, зазначене ним в податковій декларації з податку на додану вартість, є узгодженим.
Оскільки станом на день розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надав доказів сплати податкового боргу, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про  наявність підстав для стягнення податкового боргу у розмірі 202654,22 грн.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що податкова вимога №0001032-1303-2412 від 23 лютого 2022 року, направлена ГУ ДПС у Чернівецькій області, не була ним отримана.
Згідно пункту  59.1 статті  59 Податкового кодексу  у разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Наказом Міністерства доходів і зборів № 610 від 30.06.2017 затверджено Порядок направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі  - Порядок № 610), який визначає механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючими органами.
Згідно із пунктом  2 розділу ІІ Порядку № 610 податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.
Розділ IV Порядку № 610 регулює надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків.
Так, відповідно до п. 7 Розділу IV Порядку № 610 податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом було сформовано та направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку податкову вимогу форми «Ф» №0001032-1303-2412 від 23 лютого 2022 року на податкову адресу відповідача – АДРЕСА_1 .
Згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 5801304238608 - конверт із вказаною податковою вимогою повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання 02.05.2023. 
Колегія суддів констатує, що контролюючим органом дотримано порядок стягнення боргу, зокрема, було виставлено і надіслано податкову вимогу форми «Ф» №0001032-1303-2412 від 23 лютого 2022 року, яка не була оскаржена.
Апеляційний суд звертає увагу, що в даній справі предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку.
Відповідно до пункту 56.11. статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
ОСОБА_1 не надано доказів добровільної сплати наявних самостійно задекларованих грошових зобов`язань, відтак у податкового органу були правові підстави для стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 202654,22 грн.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, зокрема, подання ним у 2024 році уточнюючої податкової декларації до декларації за 2021 рік, не спростовують ні правильність визначення податковим органом податкового зобов`язання відповідача, ні своєчасність формування і направлення податкової вимоги, ні висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.
Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року  у справі №380/1829/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар