справа № 372/1622/24
провадження № 22-ц/824/12910/2024
головуючий у суді І інстанції Висоцька Г.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         24 вересня 2024 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2024 року у справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на дії державного виконавця щодо виконання судового рішення у справі №2-2029/10,

В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2024 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо винесення постанови від 29 грудня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» - у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а саме визнати її незаконною, скасувати та направити виконавчий лист по справі № 2-2029/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2005 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 у розмірі 15 329,38 Доларів США, що еквівалентно станом на 31 серпня 2010 року 120 795,52 грн 52 коп. та        1 273,35 грн судового збору та 120 грн на ІТЗ до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для подальшого стягнення боргу.
В обґрунтування вимог представник скаржника зазначив, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення. Державним виконавцем проведено стягнення за гривневим еквівалентом, що спричинило банку збитки в розмірі курсової різниці (період станом на день звернення до суду з позовною заявою «31 серпня 2010» року - 29 грудня 2023 року у розмірі 12 037,46 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 440 451,86 грн, так як у даному провадженні борг за виконавчим листом стягнуто не було взагалі, а було закрито виконавче провадження посилаючись на те, що борг за виконавчим листом № 2-2029/10 виданим 27 липня 2011 року було стягнуто державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Борг, виконавчий збір та витрати сплачено солідарним боржником при виконанні виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2024 року скаргу задоволено частково.
Визнано поважними причини пропуску строку для подачі скарги на дії державного виконавця щодо виконання судового рішення по справі № 2-2029/10 та поновлено АТ КБ «ПРИВАТБАНК» строк на подання скарги на дії державного виконавця щодо виконання судового рішення по справі № 2-2029/10 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Визнано постанову від 29 грудня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, яка винесена державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мілінчук Анною Олександрівною про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом по провадженню № НОМЕР_2 - незаконною та скасовано.
В решті вимог відмовлено.
Не погоджуючись із указаною ухвалою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2   звернулися до суду із апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують, що стягувач звертаючись з скаргою до суду належними та допустимими доказами не обґрунтував поважності пропущення строку, суд же виходячи зі своїх особистих міркувань даний строк поновив, що є порушенням норм процесуального права.
Зазначають, що стягувач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 9 лютого 2024 року, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, а з скаргою звернувся 8 березня 2024 року, за межами 10 денного терміну, однак суд же поважними причинами визнав, що стягувачу знадобився додатковий час для направлення адвокатського запиту до державного виконавця із проханням надати додаткові відомості про суму сплаченого боргу.
Вважає, що дані обставини не можуть вважатися поважними з урахуванням строку виконавчого провадження, і стягувач мав повне право протягом цього строку отримувати інформацію про сплату боргу, а направлення адвокатського запиту взагалі не свідчить про поважність пропущення строку.
На переконання апелянтів судом було залишено поза увагою, що рішенням суду, яке набрало законної сили та було підставою для видачі виконавчого листа було визначено розмір коштів, який підлягає стягненню з боржників.
11 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від начальника Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Гаврилюк О., в якому він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги.
Вказує, що суд першої інстанції не ознайомившись із практикою Верховного Суду виніс неправомірне рішення, посилаючись на практику Верховного Суду справа №761/12665/14-ц, проте в постанові від 1 листопада 2017 року у справі № 6-1063цс17 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-708цс17 Верховний Суд України зробив висновок, що при виконанні рішення суду державний виконавець повинен звертати увагу на офіційний валютний курс Національного банку України до національної валюти України (гривні) при вирішенні питання про закриття виконавчого провадження, а в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17, зазначив, що державний виконавець при виконанні рішення суду таких повноважень не має, оскільки не вправі змінювати суму заборгованості, розраховану і чітко визначену в рішенні суду.
Зазначає, що законодавство про виконавче провадження не дає виконавцям можливості здійснювати перерахування валютного курсу. Виконавець стягує з боржника ту суму у гривнях, яка була зазначена у судовому рішенні на момент його проголошення і відповідала на той час офіційному курсу валют.
Також звертає увагу, що 19 лютого 2024 року представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано скаргу до суду першої інстанції справа № 372/1081/24 в межах двох виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 де виконавцем є Поліщук B.C. та по виконавчому проваджені № НОМЕР_2 де виконавцем Мілінчук А.О. чим порушено процедуру подачі скарги на дії державного виконавця. 6 травня 2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області по справі 372/1081/24 скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишено без розгляду та поверю представникові стягувача. Вказує, що 1 березня 2024 року державним виконавцем на адвокатський запит надано відповідь та направлено на електронну адресу зазначену в запиті, що кошти стягнуто в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 та надано платіжні інструкції солідарного стягнення боргу в межах виконавчого провадження АСВП № НОМЕР_1, однак судом першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення прийнято до уваги докази надані адвокатом в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, які не стосуються розгляду скарги на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Звертає увагу, що представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  повторно подано скаргу до суду першої інстанції справа № 372/1622/24 в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 з пропуском строків подачі скарги так як із матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2 було ознайомлено 9 лютого 2024 року.
29 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - адвоката Гринихи Т.Ю., в яких вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що оскільки на момент ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2 у матеріалах справи були відсутні витребувані на адвокатський запит платіжні доручення представник скаржника не мав можливості своєчасно звернутися зі скаргою на дії державного виконавця щодо виконання судового рішення по справі № 2- 2029/10, так як не мав у своєму розпорядженні необхідних документів на обгрунтування вимог скарги щодо неправомірних дій державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мілінчук Анною Олександрівною у ВП № НОМЕР_2. 
Вважає, що оскільки відповідь на адвокатський запит скаржником було отримано лише 8 березня 2024 року, тому скарга подавалась в 10 денний термін згідно ч. 1, 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 18 березня 2024 року.
Наголошує на тому, що ЗУ «Про виконавче провадження» прямо передбачає дії виконавця в разі стягнення боргу, що обліковується в іноземній валюті. Вказані вимоги Закону при стягненні боргу за виконавчим листом головним державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мілінчук А.О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 виконані не були.
У судовому засіданні представник апелянтів - адвокат Кулініченко Г.В. просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи, шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до Київського апеляційного суду не надходило.
Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  - адвокат Дурдинець Р. направила клопотання в електронній формі 24 вересня 2024 року про участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, в якому посилалась на віддаленість відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи, що клопотання про забезпечення участі представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК»   в судовому засіданні в режимі відеоконференції надійшло до суду поза межами строку, встановленого ч. 2 ст. 212 ЦПК України, воно було залишено апеляційним судом без розгляду.
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, судом встановлено, що судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року по справі № 2-2029/10 позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитним зобов`язанням від 12 вересня 2005 року - 15 329,38 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 серпня 2010 року становить 120 795,52 грн 52 коп., яка складається із: - 7 932,98 доларів США (еквівалент в гривні 62 511,89 грн) - заборгованість за кредитом в т.ч. прострочене тіло - 7 932,98 доларів США (еквівалент в гривні 62 511,89 грн); - 5 086,62 доларів США (еквівалент в гривні 40 082,57 грн) - заборгованість за відсотками за користування кредитом в т.ч. прострочені відсотки 5 086,62 доларів США (еквівалент в гривні 40 082,57 грн); - 152,64 доларів СІЛА (еквівалент в гривні 1 202,81 грн) - заборгованість з комісії в т.ч. прострочена комісія -152,64 доларів СІЛА (еквівалент в гривні 1 202,81 грн); - 2 157,14 доларів США (еквівалент в гривні 16 998,27 грн) - заборгованість по пені. Стягнуто 1 273,35 грн судового збору та 120 грн. На ІТЗ в користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», всього стягнуто боргу в розмірі 122 188,87 грн.
Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2011 року апеляційну скаргу задоволено частково та змінено рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року та виключено з резолютивної частини рішення суду вказівку про звернення стягнення на предмет застави - квартиру АДРЕСА_1 , зменшено розмір судових витрат до 1 2207,96 грн та змінено порядок стягнення судового збору та витрат на ІТЗ. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку у рівних долях судовий збір та витрати на ІТЗ розгляду справи, відповідно по 603,98 грн та 60 грн з кожного.
На підставі судового рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року банку було видано Виконавчі листи.
15 серпня 2011 року державним виконавцем Кармазином P.M., органу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 боргу за виконавчим листом  №2-2029/10 виданого 27 липня 2011 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 боргу в розмірі 120 795,52 грн на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».
27 грудня 2019 року Старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Скибою Денисом Ігоровичем у зв`язку з утворенням нового Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) згідно наказу № 4053/5 від 17 грудня 2019 року винесено постанову про передачу виконавчого провадження № НОМЕР_1 до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
11 травня 2021 року державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мариниченко Миколою Павловичем відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за виконавчим листом № 2-2029/10 виданого 27 липня 2011 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" борг у розмірі 15 329 дол. США 38 центи, що станом на 11 травня 2021 року згідно курсу НБУ становить 425 543,58 грн.
Як зазначав скаржник, 9 лютого 2024 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2 йому стало відомо, що державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мілінчук Анною Олександрівною 29 грудня 2023 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі п. 9 частини 1 статті 39 ЗУ "Про виконавче провадження" - у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та з матеріалами ВП НОМЕР_1 також, що головним державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук Веронікою Самвелівною 17 жовтня 2023 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі п. 9 частини 1 статті 39 ЗУ "Про виконавче провадження" - у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Крім того, звертаючись до суду із скаргою, представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" також просив визнати поважними причини пропуску строку на подання ним скарги та вказував, що оскільки при ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження 9 лютого 2024 року у матеріалах справи були відсутні витребувані на адвокатський запит платіжні доручення представник скаржника не мав можливості своєчасно звернутись із скаргою, а тому у з в`язку із тим, що відповідь на адвокатський запит скаржником було отримано лише 8 березня 2024 року то скарга подається в 10 денний термін (18 березня 2024 року).
Задовольняючи частково вимоги скарги суд першої інстанції виходив із того, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.
Визнаючи поважними причини пропуску строку для її подачі, суд першої інстанції виходив в того, що ознайомившись 9 лютого 2024 року із виконавчим провадженням            № НОМЕР_2 щодо ОСОБА_2 , в тому числі із оскаржуваною постановою про закриття виконавчого провадження в зв`язку із виконанням зобов`язання іншим солідарним боржником ОСОБА_1 , представникові стягувача при відсутності в рамках цього ВП платіжних доручень, із яких би вбачалося сума сплаченого боргу, знадобився додатковий час для направлення адвокатського запиту до державного виконавця із проханням надати додаткові відомості про суму сплаченого боргу.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується самим скаржником, що він ознайомився із матеріалами виконавчого провадження 9 лютого 2024 року.
Також із матеріалів справи вбачається, що сторона скаржника звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця 18 березня 2024 року.
Десятиденний строк для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного/приватного виконавця встановлений також статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження".
Статтею 122 ЦПК України передбачено, що строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 123 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року № 14, судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.
Результат аналізу вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту "а" частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).
Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зазначив, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Так, в заяві про поновлення строку звернення до суду сторона скаржника вказувала, що оскільки при ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження 9 лютого 2024 року у матеріалах справи були відсутні витребувані на адвокатський запит платіжні доручення представник скаржника не мав можливості своєчасно звернутись із скаргою, а тому у з в`язку із тим, що відповідь на адвокатський запит скаржником було отримано лише 8 березня 2024 року то скарга подається в 10 денний термін (18 березня 2024 року).
Матеріалами справи встановлено, що 9 лютого 2024 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2 представником стягувача було направлено адвокатський запит у даному провадженню про направлення на адресу стягувача належним чином завірених копій платіжних доручень згідно, яких в межах ВП № НОМЕР_2 з Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перераховувалися кошти, стягнуті з ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 2-2029/10 виданого Обухівським районним судом Київської області.
8 березня 2024 року на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було направлено відповідь від 29 лютого 2024 року вих. № 17445 за підписом начальника відділу Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на адвокатський запит згідно якої було повідомлено, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 по справі № 2-2029/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу у розмірі 15 329 дол. США 38 центи, що еквівалентно 120 795 грн 52 коп. Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у Відділі перебувало також виконавче провадження НОМЕР_4 по справі № 2-2029/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу у розмірі 15 329 дол. США 38 центи, що еквівалентно 120 795 грн 52 коп. За виконавчим провадженням № НОМЕР_1 було стягнуто солідарно на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму в розмірі 120 795, 52 грн. Згідно вище вказаного виконавче провадження № НОМЕР_2 виконавцем було закінчене відповідно до п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та до відповіді надані платіжні інструкції (а.с. 25-26, Т.1)
Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції про поновлення строку для подачі скарги, з тих підстав, що оскільки на момент ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2 у матеріалах справи були відсутні витребувані на адвокатський запит платіжні доручення представник скаржника не мав можливості своєчасно звернутися зі скаргою на дії державного виконавця щодо виконання судового рішення по справі № 2-2029/10, так як не мав у своєму розпорядженні необхідних документів на обгрунтування вимог скарги щодо неправомірних дій державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мілінчук Анною Олександрівною у ВП № НОМЕР_2.
Відповідно до ч. 1, 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державноївиконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
У зв`язку з тим, що відповідь на адвокатський запит скаржником було отримано лише 8 березня 2024 року, що підтверджується матеріалами справи, тому скаржник звернувся із скаргою в 10 денний термін згідно ч. 1, 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 18 березня 2024 року.
Тобто стягувач дізнався по порушене право саме 8 березня 2024 року.
Отже, так як про факт не виконаного Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2010 року по справі № 2-2029/10 скаржнику стало відомо саме 8 березня 2024 року, і що підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до положень цієї норми є факт виконання рішення суду у повному обсязі таким чином, як визначено відповідно до виконавчого документу та за ч. 2 ст. 449 ЦПК України банк просив поновити строк для подання скарги то такий судом першої інстанції правомірно був поновлений.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили,обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.
Так, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Згідно з положеннями статті 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.
Положенням частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404.
Відповідно до частини третьої зазначеної статті Закону у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
Порядок звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті, визначений у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 є аналогічним тому, що містився у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ, який втратив чинність. Положення вказаних статей є ідентичними.
Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала висновки щодо особливостей звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, зокрема висновки щодо застосування положень статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ, у яких вказано, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі           № 761/12665/14 (провадження № 14-134цс18)).
У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14- 446цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
У даній справі, встановлено, що ухвалюючи рішення у справі, Обухівський районний суд Київської області визначив суму заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню в іноземній валюті.
Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, а саме 15 329,38 доларів США.
Таким чином, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржників існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Відповідно до частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Стаття 49 наведеного Закону регулює саме питання звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті. Так, відповідно до ч. 3, 5 вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця. Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином Закон України «Про виконавче провадження» прямо передбачає дії виконавця в разі стягнення боргу, що обліковується в іноземній валюті. 
Вказані вимоги Закону при стягненні боргу за виконавчим листом державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мілінчук А.О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 виконані не були.
Так, станом на час звернення до суду (31 жовтня 2010 року) курс долара США до гривні становив 7,8861 грн за 1 долар США, в той час, як станом на дату закриття виконавчого провадження (17 жовтня 2023 року) - 36,3297 грн за 1 долар США (курсова різниця: 36,3297грн - 7,8861 грн за кожен недоотриманий банком долар США дорівнює 28,4436 грн).
Окрім того, як правильно встановив суд першої інстанції, борг за виконавчим листом з Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до АТ КБ «ПриватБанк» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 перераховувся частинами, а саме: 10 травня 2022 року сума коштів що була перерахована становила 1 279,32 грн. (курс долара США до гривні станом на 10 травня 2022 року) - 29,2549 грн. за 1 долар США = 43,73 долар США, 29 березня 2023 року сума коштів що була перерахована становила 109 814,11 грн. (курс долара США до гривні станом на 29 березня 2023 року) - 36,5686 грн. за 1 долар США = 3002,96 долар США, 04 жовтня 2023 року сума коштів що була перерахована становила 8 972,85 грн. (курс долара США до гривні станом на 4 жовтня 2023 року) - 36,5901 грн. за 1 долар США = 245,23 долар США.
Отже загалом боржником сплачено 43,73 дол. США + 3002,96 дол. США + 245,23 дол. США, всього 3291,92 дол. США.
Таким чином залишок заборгованості станом на 29 грудня 2023 року складає             12 037,46 дол. США (різниця між сумою боргу вказаною у виконавчому листі 15 329,38 дол. США - та стягнутою сумою боргу у ВП № НОМЕР_1 - 3 291,92 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 440 451,86 грн.
Отже, судом правильно встановлено, що державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мілінчук А.О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження незаконно.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно надав оцінку наявним в матеріалах доказам, та правильно постановив ухвалу про задоволення скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на дії державного виконавця щодо виконання судового рішення.
За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.
Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.
Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                              К.П. Приходько
 
                                                                                        С.О. Журба