Справа № 462/163/24                                Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2102/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
з участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_4 про визнання недієздатною матері – ОСОБА_2 , встановлення над нею опіки та призначення опікуна, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатною матері – ОСОБА_2 , встановлення над нею опіки та призначення опікуна.
В обґрунтування вимог вищезазначеної заяви покликалась на те, що його мати ОСОБА_2 страждає на психічні захворювання, є людиною з інвалідністю другої групи та потребує постійного стороннього догляду, нагляду і допомоги.
Вказує, що ОСОБА_2 проживає разом з ним та він постійно здійснює догляд за нею, інших рідних людей, котрі могли б здійснювати догляд за нею немає. 
Зазначає, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». 
Стверджував, що станом на день звернення із даною заявою ОСОБА_4 здійснює догляд та піклування за матір`ю, купує їй речі першої необхідності, медикаменти, продукти харчування, забезпечує обстеження у лікарів, а також вчиняє інші дії, необхідні для її комфортного життя та самопочуття та фактично виконує по відношенню до своєї матері обов`язки опікуна. 
Просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною та призначити ОСОБА_4 її опікуном.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 червня 2024 року заяву задоволено частково.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 визнано недієздатною та встановлено над нею опіку.
В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
До призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покладено на орган опіки та піклування – Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 
Встановлено строк дії рішення в частині визнання недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в 2 (два) роки з дня набрання рішенням законної сили.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_5 не виявляв згоди на те щоб бути опікуном та в своїй письмовій заяві вказував, що зважаючи на свій похилий вік та стан здоров`я не може бути опікуном, що додатково підтверджується встановленими діагнозами у медичних документаціях.
Вказує, що ОСОБА_4 , який є сином ОСОБА_2 є єдиним членом сім`ї, який може бути її опікуном та який в добровільному порядку виявив бажання ним бути. Т
Зазначає, що відсутні будь-які перешкоди, які б унеможливлювали ОСОБА_4 бути опікуном згідно ст. 64 ЦК України. Більше того, орган опіки та піклування після аналізу документів поданих ОСОБА_4 дійшов до переконання щоб рекомендувати його бути опікуном своєї матері та виніс відповідне подання.
Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 червня 2024 року в частині відмови призначення Заявника опікуном своєї недієздатної матері ОСОБА_2 скасувати в цій частині та ухватити нове рішення, яким заяву задовольнити у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом та матеріалами справи встановлено, що заявник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с. 19/.
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ЖБК №81 від 15 травня 2024 ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 та дідом ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 102/.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 02 листопада 2022 /а.с. 3/.
Згідно висновку КЗ ЛОР «ЛОКПНД» № 1506 від 06 грудня 2023 року ОСОБА_2 , 1966 р.н., є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок психічного розладу. ОСОБА_2 проживає разом з сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Хвора ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду /а.с. 4/.
Згідно з виписок-епікризів КЗ ЛОР «ЛОКПНД» ОСОБА_2 встановлено діагноз параноїдна шизофренія /а.с. 42-51/.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 293 від 15 березня 2024 на даний час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії з вираженим, стійким дефектом в емоційно-вольовій сфері. За своїм психічним станом нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /а.с. 62-64/.
Підстав для заперечення вказаних висновків судово-психіатричної експертизи немає. Висновок судової експертизи узгоджується з іншими матеріалами справи.
Згідно ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).

Згідно п.1 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає в порядку окремого провадження.
Згідно ч.3 ст. 296 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.
Згідно з статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Як передбачено частиною першою статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Згідно з частиною четвертою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Статтею 300 ЦПК України передбачено встановлення опіки над недієздатною особою та призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Виходячи з аналізу ч.1 ст.60 ЦК України та ч.1 ст.300 ЦПК України, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
В постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), 29 березня 2021 року у справі №184/858/19 (провадження № 61-13874св20), від 19 квітня 2021 року у справі №755/12409/15-ц (провадження № 61-22566св19), від 28 листопада 2021 року у справі №751/9572/19 (провадження № 61-3053св21) викладено висновок, що відсутність подання та/або висновку органу опіки та піклування з приводу призначення фізичної особи опікуном унеможливлює вирішення судом вказаного питання, оскільки саме на орган опіки та піклування покладено обов`язок дослідження обставин щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна.
Відповідно до подання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 10 червня 2024 року орган опіки та піклування просить, у разі визнання ОСОБА_2 недієздатною, її опікуном призначити ОСОБА_4 /а.с. 75/.
При вирішенні питання щодо призначення опікуна суд виходить з наступного.
Подання органу опіки та піклування про призначення опікуна не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути врахований на розсуд суду.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
Станом на сьогоднішній день, саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений в державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення такої особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
Одночасно, конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням заявника бути опікуном недієздатної особи за обставин існування в останньої інших членів сім`ї, які також можуть бути опікунами.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що подання органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про призначення ОСОБА_4 опікуном над недієздатною матір`ю ОСОБА_2 не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном.
У вказаному поданні зазначено, що інших повнолітніх родичів, котрі б могли виконувати обов`язки опікуна, не має, однак під час розгляду справи було встановлено, що у недієздатної ОСОБА_2 є батько, який хоча і є особою похилого віку, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості ним виконувати опікунські обов`язки над недієздатною донькою суду не надано.
Обґрунтування подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуном саме ОСОБА_4 належним чином не мотивовано, свідчить про застосування суто формального підходу до вирішення питання про призначення заявника опікуном ОСОБА_2 .
Як вбачається з медичних виписок КЗ ЛОР «ЛОКПНД», які містяться в матеріалах справи, психічний стан ОСОБА_2 погіршився ще у 1993 році, другу групу інвалідності ОСОБА_2 було призначено ще у 2022 році, тобто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє тривалий час, однак заявник ОСОБА_4 виявив бажання стати опікуном своєї матері лише зараз, під час проведення загальної мобілізації, яка оголошена у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України.
Умови існування в державі можуть визначати домінування суспільного інтересу над приватним, що характерно для сучасної України, в якій запроваджений воєнний стан. Натомість у випадку призначення опікуном ОСОБА_2 саме ОСОБА_4 саме останній отримує право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а тому, на переконання суду, конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням заявника ОСОБА_4 бути опікуном матері.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заяви ОСОБА_4 про визнання фізичної особи недієздатною та про відсутність підстав для задоволення заяви останнього в частині призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , а висновок органу опіки та піклування щодо можливості призначення його опікуном суд оцінював як такий, що винесений передчасно, без повного дослідження всіх обставин, та ґрунтується виключно на даних отриманих від заявника.
У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 545/1691/16-ц (провадження № 61-4475св18) Верховним Судом сформульовано висновок про те, що законодавством не передбачено обов`язку суду визнання особи недієздатною і призначення опікуна в єдиному судовому процесі.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснення обов`язків з опіки над останньою необхідно покласти на орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 червня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 26 листопада 2024 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.