Номер провадження: 22-ц/813/6796/24 
Справа № 501/3657/23
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 19

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 липня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2023 ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця (т. 1, а.с. 2-3).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 липня 2024 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено (т. 1, а.с. 193-198).
15.08.2024 ОСОБА_4 подала до суду апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій зазначила, що суд першої інстанції не надав правової оцінки показам свідка на предмет їх достовірності, об`єктивності та добросовісності. Також, судом першої інстанції не було надано правової оцінки твердженням, що ключі від квартири були передані ОСОБА_5 для того, щоб вона здавала її в оренду та сплачувала комунальні платежі. Після повернення до України 21.09.2022 ОСОБА_6 відмовилась передавати ключі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . При цьому відповідачі не надали жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин, враховуючи, що ними не подавалися заяви до поліції чи позову до суду про усунення перешкод у користуванні власністю (якщо вони вважали квартиру своєю власністю) шляхом зобов`язання припинити певні дії. Тобто, з 2022 року з моменту передачі ключів до моменту звернення позивачкою ОСОБА_8 до суду із позовом 11.09.2023 відповідачі не вчиняли будь-яких дій щодо надання їм доступу до майна. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції грубо порушені норми процесуального права щодо поновлення строків для надання відзиву на позовну заяву. Окрім вказаного, апелянт зазначив, що за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді придбано не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця є удаваною угодою і що дійсним покупцем за договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно. При цьому апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 521/17654/15. Апелянт зазначає, що наразі є різна судова практика щодо можливості визнавати договір недійсним частково, але вважає, що суд має прийняти зважене та справедливе рішення, враховуючи подані докази та обставини справи. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 1, а.с. 200-208)
14.11.2024 представник ОСОБА_2 – адвокат Грищук К.П. через Електронний суд подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідач не погоджується з доводами апелянта, вважає їх безпідставними та просила залишити оскаржуване рішення без змін (т. 2, а.с. 20-22).
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 – адвокат Грищук К.П. заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги. Апелянт в судове засідання не з`явився.
18.11.2024 апелянт подала клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що адвокат, з яким вона мала намір укласти угоду, відмовився приймати участь в судовому засіданні.
Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства, затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.
ОСОБА_1 особисто звернулась до суду з апеляційною скаргою без представника. Апеляційне провадження в даній справі було відкрите 23.08.2024. Судове засідання призначене на 21.11.2024. Тобто, в апелянта було достатньо часу для укладення договору про надання правової допомоги та залучення до участі в справі представника, що однак апелянтом вчинено не було.
Апеляційний суд зауважує, що апелянт є ініціатором процесу на даній стадії, що покладає на нього відповідний обсяг процесуальних обов`язків та процесуальних ризиків у випадку вчинення/не вчинення відповідних процесуальних дій. Вказане стосується, зокрема, питань щодо залучення до участі в справі представника. 
В клопотанні від 18.11.2024 апелянт не повідомила жодних поважних причин, в тому числі існування форс-мажорних чи інших життєвих обставин, за яких вона була позбавлена можливості своєчасно виконати процесуальні обов`язки та залучити до участі в справі представника. При цьому, апелянт не заявляла клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Тому апеляційний суд вирішив відхилити клопотання апелянта та розглянути справу за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В процесі підготовки справи до апеляційного розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2, а.с. 2-4). Спадкова справа до майна померлого не заводилась, спадкоємці не звертались з заявами про прийняття спадщини (т. 2, а.с. 15-16).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням. Відповідач ОСОБА_2 у встановленому законом порядку згідно договору купівлі-продажу від 02.06.2021 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 , тобто на даний час вона являється її законним власником і у суду немає підстав для позбавлення її права гарантованого Конституцією України та законами України, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За обставинами даної справи предмет позову є матеріально-правова вимога позивача про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця.
За змістом статей 6, 11, 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.
Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.
Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.
За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.
Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року в справі № 346/2238/15-ц зазначила, що нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.
При цьому, Об`єднана палата Верховного Суду в зазначеній постанові відійшла від висновку КЦС ВС в постанові від 22.07.2020 у справі № 265/3310/17. Тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.
За таких обставин, з врахуванням суті та змісту матеріально-правових вимог позивача, вище наведених положень законодавства та правової позиції суду вищої інстанції, оскільки правочин не може бути визнаний удаваним в частині сторони, на що посилався позивач в процесі розгляду справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору та відхиляє апеляційну скаргу.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до відтворення фактичних обставин справи, що не впливає на правову оцінку спору, в контексті вище наданого мотивування апеляційним судом, та вирішення справи по суті. Так само, посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що, крім того, не є безумовною підставою для скасування правильного рішення суду по суті спору. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 липня 2024 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складений 25 листопада 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк