УХВАЛА
 
16 грудня 2024 року                                                 
м. Київ
 
справа № 758/10187/21
провадження № 61-15660ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , на рішення Подільського районного суду 
міста Києва від 01 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 10 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь», третя особа - Київська міська рада, про знесення самочинного будівництва,
 
ВСТАНОВИВ:
 
25 листопада 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких 
діє ОСОБА_3 , через підсистему «Електронний суд», звернулися 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року у цій справі.
 
Касаційна скарга на вказане судові рішення надійшла з пропуском строку 
на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.
 
До касаційної скарги додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено 
з поважних причин, оскільки копія постанови Київського апеляційного суду 
від 10 вересня 2024 року надійшла до електронного кабінету представника заявників 24 жовтня 2024 року о 03:22 год, що підтверджується доданими до заяви доказами.
Відповідно до частин першої, другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів 
з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень та додані до касаційної скарги матеріали, 
суд вважає, що наявні підстави для поновлення цього строку, оскільки причини його пропуску є поважними, зокрема касаційна скарга подана до суду протягом тридцяти днів з дня вручення представнику заявників такого судового рішення.
 
Проте касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання 
про відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, 
а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи 
та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, 
у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , у касаційній скарзі, серед іншого, підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, він повинен зазначити норму права, щодо якої відсутній висновок 
її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а також навести чіткі доводи висновкам судів попередніх інстанцій з цього питання 
та обґрунтувати, в чому полягає їх неправильність.
 
Формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини.
Враховуючи, що представник заявників не навів обґрунтованої необхідності 
для формування висновку Верховного Суду щодо застосування норм права 
у спірних правовідносинах, а суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, так як такий обов`язок покладено 
на особу, яка оскаржує судові рішення, то ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , необхідно подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості учасників справи, 
з урахуванням вимог цієї ухвали.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
З урахуванням викладеного, особам, які подали касаційну скаргу, необхідно уточнити підставу касаційного оскарження судових рішень, зокрема в частині касаційного їх оскарження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього  Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявникам строк для усунення їх недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

 
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , строк на касаційне оскарження рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 
в інтересах яких діє ОСОБА_3 , на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     В. В. Сердюк