Справа № 165/4604/23 	Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р. 	
Провадження № 22-ц/802/1139/24  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
28 листопада 2024 року                                                 місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
       секретар судового засідання Трикош Н. І.,

розглянувши у відкритому судовому засдіанні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 вересня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у грудні 2023 року звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є дочкою відповідача. З серпня 2022 року навчається у військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка та проживає окремо від батьків у м. Київ. Термін навчання становить з серпня 2022 року по серпень 2026 року. До досягнення нею 18-річного віку батько сплачував на її утримання аліменти, тому що вона проживала разом із матір`ю, але потім перестав матеріально допомагати. Наразі їй допомагає лише матір, оскільки самостійно вона не може працювати у зв`язку із навчанням. На її прохання відповідач добровільно аліменти на її утримання не сплачує, що становить її та матір у скрутне становище. Вказувала, що відповідач є здоровою та працездатною особою, офіційно працює стрільцем роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи можливість сплачувати аліменти і їх виплата не впливатиме на його матеріальне становище. Просила стягувати щомісячно з ОСОБА_2 в її ( ОСОБА_1 ) користь аліменти у зв`язку з продовженням навчання у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму з дня подання заяви до суду до припинення навчання або досягнення нею 23-річного віку, у зв`язку з тим, яка із цих обставин настане першою. Стягнути з відповідача в її (позивача) користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. 
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25 вересня 2024 року позов задоволено частково, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь повнолітньої дочки ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 11 грудня 2023 року до закінчення навчання 31 липня 2026 року, але не довше, ніж до досягнення нею 23-річного віку. Стягнуто з відповідача в користь позивача 2000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу, та 1211,20 грн судового збору в дохід держави.
Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, вважає його необґрунтованим і таким, що прийняте судом без належного дослідження усіх обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Інформація, що міститься у виписці з рахунку позивача, не є доказом того, що витрати, які там відображені, понесені у зв`язку із навчанням. Судом проігноровано ту обставину, що позивач є курсантом денної форми навчання, перебуває на повному державному забезпеченні, отримує грошове забезпечення у розмірі 2970 грн на місяць. Інших належних доказів понесення витрат у зв`язку із навчанням та скрутного матеріального становища, які б свідчили про наявність потреби у матеріальній допомозі саме у зв`язку із навчанням, позивач не подала, як і відсутні докази здійснення матір`ю позивача утримання дочки. Вказує, що по мірі своїх можливостей він надсилав кошти дочці (позивачу) у розмірі більш ніж 1000 грн, в тому числі у період з жовтня 2023 року по грудень 2023 року. Суд не врахував, що він є єдиним годувальником на утриманні якого є дружина і двоє неповнолітніх дітей – сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які потребують продуктів харчування, одягу, періодичного лікування. У зв`язку із отриманими травмами в результаті несення військової служби він сам знаходиться на постійному лікуванні. Просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце його проведення. Представник позивача ОСОБА_5 подав клопотання про проведення справи у його відсутності та у відсутності позивача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання.
За змістом частин 4 та 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка на час звернення до суду з цим позовом досягла 18-річного віку (повноліття).
Позивач ОСОБА_1 зарахована на навчання до Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка з серпня 2022 року і є курсанткою денної форми навчання (на час звернення до суду з цим позовом – 2 курсу). Термін навчання становить з серпня 2022 року по серпень 2026 року. У період навчання проживає у м. Київ.
Згідно з Інформацією про рух коштів (виписка за картковим рахунком позивача за період з 01 січня 2024 року по 28 березня 2024 року) позивач ОСОБА_1 одержує від Військового інституту КНУ імені Тараса Шевченка щомісячне грошове забезпечення у розмірі 2970 грн.
Відповідач ОСОБА_2 з 28 лютого 2022 року по даний час проходить військову службу за призовом під час мобілізації в Збройних Силах України, військове звання – солдат. З 12 грудня 2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , з якою має двох спільних малолітніх дітей - синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Згідно з частинами 1, 2 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на утримання повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Вимогами статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які навчаються, виникає за сукупності таких фактів: досягнення дочкою/сином 18 років, але менше 23 років; навчання; потребують у зв`язку із цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку матеріальну допомогу.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд враховувує всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 статті 76 ЦПК України)
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Позивач не надала до суду першої інстанції доказів на підтвердження своїх витрат на проживання в м. Києві, придбання їжі, одягу тощо, які б були пов`язані з її навчанням у військовому інституті. Доведення позовних вимог зведено до твердження про необхідність несення таких витрат під час навчання, що не відповідає принципу доказування, встановленого частиною 1 статті 81 ЦПК України.
Позивач не звільнена від доказування заявлених нею обставин на підставі частини 3 статті 82 ЦПК України, оскільки понесення нею витрат на проживання, харчування, дозвілля, одяг тощо, є індивідуальними та не мають очевидного характеру.
Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5)запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
За частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд та отримуючи професійну правничу допомогу адвоката, з часу подачі цього позову до суду та упродовж всього часу розгляду справи у суді першої інстанції не скористалася своїм правом на подання належних та достатніх доказів обґрунтованості позовних вимог (у тому числі, витребування доказів).
Колегія суддів дійшла висновку про недостовірність вказаних позивачем обставин понесення нею витрат, пов`язаних із навчанням, у зв`язку із неподанням нею будь-яких письмових доказів на підтвердження понесення таких витрат. Наявна у матеріалах справи виписка з рахунку позивача містить інформацію про рух коштів по такому рахунку, однак позивач не обгрунтовує свої витрати таким доказом, не конкретизує взаємозв`язок такого доказу із її навчанням у закладі вищої освіти (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).
Натомість з такої виписки колегією суддів установлено, що позивач перебуває на грошовому забезпеченні державного закладу вищої освіти, що у сукупності з поданими позивачем доказами про проходження нею навчання у якості курсанта Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка за денною формою навчання, дозволяє зробити висновок про її перебування на грошовому забезпеченні за рахунок державного бюджету. 
Відповідно до положень пункту 2 розділу І Закону України «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військова служба (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки є видом проходження громадянами військової служби у добровільному порядку.
Згідно з пунктами 15, 23 розділу ІІ Положення, з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються, зокрема, контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (контракт про навчання) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (навчання). Контракт про навчання набирає чинності з дня призначення особи на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.
За пунктами 5. 1. 1, 5. 6. 1, 5. 6. 11 Положення про Військовий інститут Київського національного університету імені Тараса Шевченка, затвердженого спільним наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства оборони України від 18 квітня 2014 року №483/260, особи, які навчаються в інституті належать до змінного особового складу, зокрема курсанти, які є військовослужбовцями. При переведенні тих, хто навчається, зі статусу студента на статус курсанта їх утримання та забезпечення усіма видами постачання здійснюються за рахунок кошторисів Міноборони та інших центральних органів виконавчої влади, для потреб яких здійснюється підготовка військових фахівців.
Отже, н авчання курсанта на денній формі вказаного закладу вищої освіти передбачає речове, продовольче та фінансове забезпечення курсанта за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, а відтак доводи позивача щодо потреб у матеріальній допомозі на період її навчання є недостатніми та непереконливими в контексті положень статті 199 СК України.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 травня 2020 року в справі № 635/1139/17.
Колегія суддів також зауважує, що стверджуючи про надання матеріальної допомоги виключно матір`ю, позивач не подала до суду жодних доказів на підтвердження вказаної нею обставини.
Позивач не надала суду доказів про доходи відповідача, не заявляла до суду клопотання про витребування таких доказів у зв`язку із неможливістю їх самостійного подання.
Подані відповідачем копії платіжних інструкцій за період з 11 жовтня 2023 року по 06 грудня 2023 року про переказ ним безготівкових коштів на картку НОМЕР_1 не містить у собі реквізитів повного рахунку отримувача (який би відповідав номеру рахунку позивача, відображеному у виписці) чи будь-яких інших ідентифікуючих даних, які б підтверджували належність карткового рахунку саме позивачу.
Суд зобов`язаний ураховувати можливість надання повнолітній дитині утримання другим із батьків.
Колегія суддів ураховує наявність у відповідача двох малолітніх дітей, яких він зобов`язаний утримувати та чий матеріальний стан, у порівнянні з повнолітньою дитиною, є більш залежним від відповідача. Одночасно із цим, факт утримання відповідачем своєї дружини, матеріалами справи не підтверджується. 
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції відмовляє відповідачу у прийнятті нових доказів на підтвердження стану здоров`я його та малолітніх дітей у цій справі в апеляційному суді, оскільки останнім в силу статті 367 ЦПК України належним чином не доведено неможливість подання таких до суду першої інстанції з незалежних від нього причин (у тому числі враховуючи надання йому правової допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції) або безпідставної відмови прийняття цих доказів судом першої інстанції.
Ураховуючи подані сторонами до суду першої інстанції докази, об`єктивна необхідність позивача у стягненні аліментів з відповідача в її користь на її утримання як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у цій справі, позивачем не доведена, як і не доведена спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу.
Отже, за відсутності сукупності вище наведених юридичних фактів, у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для задоволення позову.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав щодо його часткового задоволення, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.
У зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції від 06 серпня 2024 року, суд апеляційної інстанції у порядку, визначеному підпунктом «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до положень частини 7 статті 141 ЦПК України, судовий збір, понесений відповідачем у зв`язку із поданням апеляційної скарги судом першої інстанції, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367-369, 371, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 вересня 2024 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання відмовити.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 60 к. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 06 грудня 2024 року.

Головуючий - суддя

Судді