Справа № 459/2542/24                        Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І. 
Провадження № 33/811/1706/24                 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Бордюка Михайла Йосиповича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 , 22 вересня 2024 року, о 21:15 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_2 , а саме: обзивав нецензурними словами, принижував, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, окрім того просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Червоноградського міського суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року, оскільки розгляд справи було проведено без його участі, про результат розгляду справи він дізнався 18 листопада 2024 року.
В мотивах апеляційної скарги зазначає, що не вчиняв жодного насильства над своє дочкою, окрім того зазначає, що вона не проживає в його квартирі, а лише приходить туди зрідка.
Повідомляє, що таким чином дочка і його дружина, з якою він розлучається, намагаються виселити його з квартири і позбавити права на приватизацію.
Наголошує, що він не завдавав жодної шкоди своїй дочці.
Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 участі в розгляді справи не приймав, про результат розгляду справи дізнався 18 листопада 2024 року, а виготовлення апеляційної скарги потребує часу, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду. 
Вислухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи не настання фізичної, психологічної або матеріальної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 7 грудня 2017 року, з наступними змінами, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у:
-протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №227422 від 22 вересня 2024 року (а.с. 1), з якого встановлено, що ОСОБА_1 , 22 вересня 2024 року, о 21:15 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_2 , а саме: обзивав нецензурними словами, принижував, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої;
-поясненнями ОСОБА_2 від 22 вересня 2024 року (а.с. 3), з яких вбачається, що ОСОБА_2 , 22 вересня 2024 року о 21 год. 15 хв. безпідставно обзивав її нецензурними словами, принижував, кричав, вчиняв психологічне домашнє насильство;
-інформацією з форми оцінки ризиків домашнього насильства (а.с. 4), відповідно до якої, визначено рівень небезпеки як високий; 
-терміновим заборонним приписом стосовно кривдника (а.с. 5), згідно із яким ОСОБА_1 заборонено контактувати з постраждалою особою на протязі 10 діб з 22 вересня 2024 року;
Доводи апелянта, що він не вчиняв жодного домашнього насильства до своєї дочки, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються матеріалами справи зазначеними вище за текстом.
Твердження апелянта, що дочка і його дружина, з якою він розлучається, намагаються виселити його з квартири і позбавити права на приватизацію, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження даного факту.
Всі інші доводи апеляційної скарги сторони захисту судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 5 листопада 2024 року сплатив штраф призначений йому оскаржуваною постановою.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Червоноградського міського суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року
Постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.173-2 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                         Партика І.В.