КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 754/739/24                                                                                           Головуючий у І інстанції Зотько Т.А.
Провадження №22-ц/824/15642/2024                                                            Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
27 листопада 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,
за участі секретаря Доброванової О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Нефедова Юрія Миколайовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтувала тим, що 20 вересня 2023 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Смекаліною Л.Т.
Залиття квартири сталося з квартири  АДРЕСА_2 , що розташованаповерхом вище, власником якої є ОСОБА_1 .
За фактом залиття ЖБК «Річковик-2» було складено відповідний Акт від 20 вересня 2023 року, з якого вбачається, що причиною залиття квартири АДРЕСА_3 стало: виток води з розірваного гнучкого патрубка підходящої системи після запірної арматури, яка у підпорядкуванні власника квартири АДРЕСА_4 .
Згідно висновку експерта, вартість проведення відновлювального ремонту квартири, АДРЕСА_3 , складає 204 000,00 грн. 
Крім того, ОСОБА_2 понесла витрати за проведення незалежної оцінки матеріальних збитків у розмірі 9 500,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 204 000,00 грн, витрати на проведення незалежної оцінки матеріальних збитків у розмірі 9 500,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 10 250, 00 грн, а також судовий збір.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 164 727,35 грн, вартість проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 9 500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 250,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 647,27 грн. В задоволенні інших вимог позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Нефедов Ю.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 83000,00 грн, вартість проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 9500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що посилання суду першої інстанції на висновок експерта в своєму рішенні є хибним, оскільки в матеріалах справи даний висновок відсутній, натомість наявним є висновок про вартість проведення відновлювального  ремонту квартири АДРЕСА_3 . 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Нефедов Ю.М. звертає увагу суду на те, що даний висновок підписаний директором ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки» - Буйським О.С., особою, яка відповідно до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України не є експертом. 
Також, представник відповідача зазначає, що у вступній частині висновку, який знаходиться в матеріалах справи, експерта не попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку чи за відмову від надання висновку, висновок оформлено не на бланку експертної установи, а також відсутня печатка експертної установи.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Нефедов Ю.М. вказує, що деякі із зазначених у висновку сум не пов`язані з відновленням квартири після її залиття. 
Зокрема, витрати на перенесення меблів, зняття дверних полотен та демонтаж ламінату, на думку представника відповідача не є тими витратами, які повинні відшкодовуватися, оскільки зазначені роботи відповідач може провести сам в зручний час для позивача. Так само і вивіз сміття, який включений до вартості відновлювального ремонту не може бути врахований, оскільки вивіз сміття здійснюється за рахунок кооперативу. 
Крім того, представник ОСОБА_1 - адвокат Нефедов Ю.М. вважає, що вартість витрати на професійну правничу допомогу є завищеними.
19 вересня 2024 року представник  ОСОБА_2 - адвокат Сацик Р.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
В обґрунтування відзиву зазначає, що оцінку проводив ОСОБА_3 за власним підписом та підписом директора ОСОБА_4 . 
ОСОБА_3 є кваліфікованим спеціалістом оцінювачем, що підтверджується свідоцтвом оцінювача від 03 лютого 2018 року та посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача від 16 серпня 2023 року. ТОВ «Центр незалежної експертної оцінки» є сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності, що підтверджується сертифікатом №863/21, який дійсний до 25 листопада 2024 року.
З огляду на зазначене, на думку представника позивача дана установа мала право проводити оцінку та надавати висновок про вартість відновлювального ремонту, у разі якщо відповідач був не згодний з даним висновком, мав провести свою експертизу або ж заявити клопотання в суді першої інстанції про проведення судової експертизи, проте відповідач категорично відмовився від проведення вказаної судової експертизи.
Щодо доводів апелянта стосовно того, що будівельні роботи відповідач міг провести самостійно, представник позивача зазначає, що перед зверненням до суду з даним позовом  ОСОБА_2  спілкувалася з відповідачем, однак останнім було запропоновано умови, які позивачку не влаштовували.  
Стосовно витрат на правничу допомогу, представником позивача вказує на те, що дані витрати є обґрунтованими та не є завищеними, як зазначила сторона відповідача у своїй апеляційній скарзі. 
Не погоджується представник позивача із розміром матеріальної шкоди в розмірі 83000,00 грн, яку просить стягнути сторона відповідача на користь позивача, оскільки не зрозуміло чому саме така сума, та яким чином представник ОСОБА_1 - адвокат Нефедов Ю.М. здійснював розрахунок майнової шкоди завданої внаслідок залиття квартири.
Представник відповідача - адвокат Нефедов Ю.М. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній, та просив задовольнити її.
Представник позивача - адвокат Сацик Р.В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
За правилом ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Смекаліною Л.Т..
20 вересня 2023 року сталося залиття вище зазначеної квартири.
Залиття відбулося з квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 .
Із Акту №20/09 від 20 вересня 2023 року, складеного комісією у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , затвердженого Головою правління ЖБК «Річковик-2» Яківець В.О., вбачається, що 20 вересня 2023 року було проведено обстеження квартира АДРЕСА_1 на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_4 . 
Квартира розташована на 5 поверсі 10 - поверхового будинку 1990 року побудови, складається з 2-х кімнат. На день обстеження комісія встановила, що під час залиття у квартирі АДРЕСА_3 пошкоджено: ламінат двох кімнат; шпалери двох кімнат, стіни і стеля частково + частково вхідний коридор; Міжкімнатні двері 2 шт., двері у ванну кімнату 1 шт. (всі двері одного формату); частково стеля ванної кімнати, зі сторони дверей; балконні дерев`яні двері 1 шт.; гардероб лімант, шпалери на стелі, 4 стіни та низ меблів.
У результаті обстеження квартири АДРЕСА_4 виявлено розрив підходящого патрубка системи холодної води.
Причиною залиття квартири АДРЕСА_3 , став виток води з розірваного гнучкого патрубка підходящої системи після запірної арматури, яка у підпорядкування власника квартири АДРЕСА_4 .
Рекомендовано провести ремонт. Опис обсягу заподіяної шкоди: кімнати 13,6 та 1 1,2 кв. м - заміна ламінату та його підложки, заміна шпалер за потребою та їх ґрунтування, фарбування, усунення грибка при його наявності, заміна міжкімнатних дверей з коробкою 2шт (фурнітуру переставляємо зі старих дверей), заміна балконної двері на аналогічну б/в (Обсяг завданої шкоди); коридор 3,92 кв. м - заміна шпалер за потребою та їх ґрунтування, фарбування, усунення грибка при його наявності (Обсяг завданої шкоди); гардеробна 4.76 кв. м - зачистка здутої фарби, фарбування, розбірка збірка шафи для реставрації пошкодженої деталі самої шафи (Обсяг завданої шкоди); ванна 1,25 кв. м (частково) - заміна дверей з коробкою 1 шт. (фурнітуру переставляємо зі старих дверей), зачистка пошкодженої частини стелі, ґрунтування, фарбування, усунення грибка при його наявності. (Обсяг завданої шкоди).
Згідно із висновком експерта про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , експертом 09 жовтня 2023 року було проведено огляд квартири та виявлено відповідні пошкодження та сліди залиття, загальна вартість яких становить 204000,00 грн. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачці, відбулась з вини власника квартири АДРЕСА_4 в тому ж будинку, ОСОБА_1 . Суд вважав обґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування за рахунок відповідача розміру збитків, відповідно до реальної вартості втраченого майна, виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Поряд із цим, судом не взято до уваги рахунок № 9 - розмір прибутку, рахунок № 10 - кошти на покриття адміністративних витрат будівельної організації та вартість податку на додану вартість, та як підсумок визначено розмір матеріальної шкоди як вартість відновлювального ремонту у розмірі 164 727, 35 грн. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує.Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЖКУкраїни громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.
Ст. 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.
Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.
Ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.  
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.
Ст. 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: актом №20/09 від 20 вересня 2023 року про залиття житлового приміщення за адресою АДРЕСА_5 , висновком експерта про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , та додатками до нього.
Відповідачем не спростовано презумпцію його вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надано доказів того, що шкода була спричинена не з його вини.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 522/22726/15-ц (провадження № 61-25847св18).
Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем висновок про вартість проведення відновлюваного ремонту не є висновком експерта, апеляційний суд критично оцінює, оскільки наданий позивачем висновок про оцінку вартості проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , складений оцінювачем ОСОБА_3 підписаний директором ТОВ «ЦНЕО» в особі директора Буйських О.С., що діє на підставі Статуту та Сертифікату ФДМ України суб`єкта оціночної діяльності № 863/21 від 25.11.2021 року, є належним доказом по даній справі, як письмовий доказ, що містить інформацію щодо предмета доказування, обґрунтовано взятий судом першої інстанції до уваги на підтвердження розміру завданого матеріального збитку.
Не погоджуючись із таким звітом про оцінку, відповідач доказів на спростування правильності звіту суду не надав, клопотань про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи щодо встановлення вартості ремонту квартири АДРЕСА_3 після її залиття у суді першої інстанції не заявляв.
Крім того, як вбачається з мотивувальної частини рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року, відповідач категорично відмовився від проведення вказаної судової експертизи.
З огляду на викладене, доводи про те, що висновок провартість відновлюваного ремонту квартири АДРЕСА_1 , не є належним доказом у справі, зводяться до незгоди відповідача із наданами позивачем письмовими доказами. 
За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц).
Таким чином, відповідач не спростував доказами відсутність своєї вини у залитті квартири АДРЕСА_3 , клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача та визначення розміру завданого збитку в суді апеляційної інстанції не заявляв та не надав інших доказів на підтвердження його заперечень, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Твердження сторони відповідача про те, що розмір матеріальної шкоди становить 83000,00 грн є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Встановивши, що ОСОБА_2 довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки викликані залиттям квартири підлягають відшкодуванню у розмірі 164727,35 грн відповідно до висновку про вартість проведення відновлюваного ремонту квартири АДРЕСА_1 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЦНЕО» від 09 жовтня 2023 року, що діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 863/21 від 25 листопада 2021 року.
Щодо стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартості витрат на проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 9500,00 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 10250,00 грн, судова колегія не в повній мірі погоджується з висновком в частині розміру даних витрат, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 204000,00 грн майнової шкоди.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року позов задоволено частково та стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 164 727,35 грн, що становить 80% від заявлених позовних вимог.
Таким чином, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України витрати на проведення незалежної оцінки збитків та витрати на правову допомогу, як судові витрати по справі, підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог (80%).
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, вказавши, що до стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають понесені останньою витрати на правову допомогу в розмірі 8200,00 грн, а також вартість проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 7600,00 грн.
Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, про що у відзиві заявляв представник  ОСОБА_2 - адвокат Сацик Р.В., апеляційний суд зазначає наступне.
П. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з тим, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9  ст. 141 цього Кодексу.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 6, 7 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу сторонапозивача порушилапитання щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, які остання понесла у зв`язку з розглядом даної справив суді апеляційної інстанції.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що адвокат Сацик Р.В. представляє інтереси ОСОБА_2 на підставі ордеру серії АІ №1689300 від 13 вересня 2024 року. 
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції надано письмові докази: копія додаткової угоди від 26 серпня 2024 року до договору про надання правничої допомоги №1102 від 20 жовтня 2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та АБ «Романа Сацика»; копія акту виконаних робіт №2 від 12 вересня 2024 року, який підписаний сторонами, та в якому вказано найменування робіт та вартість наданих послуг, а саме: підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року в справі №754/739/24 - 4000,00 грн; квитанція №3118845 від 12 вересня 2024 року про оплату послуги надання правової допомоги на загальну суму 4000,00 грн на користь представника господарюючого суб`єкта ОСОБА_8 .
Зі змісту ст. ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача порушувала питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу за результатом розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції.
Жодних заперечень з цього приводу сторона відповідача не висловила, про що свідчить їх відсутність в матеріалах справи.
Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грнколегія суддів вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданих адвокатом Сацик Р.В., обсягом послуг під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.
Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд у вигляді судового збору за розгляд даної справи відшкодуванню за рахунок відповідачів не підлягають, так як рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року по суті за результатом розгляду в суді апеляційної інстанції не змінилось.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нефедова Юрія Миколайовича слід задовольнити частково, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року змінити в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу та проведення незалежної оцінки.
Керуючись ст. ст. 367,  374,  376,  381,  382,  383,  384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника   ОСОБА_1 - адвоката Нефедова Юрія Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року змінити в частині розподілу судових витрат, вказавши, що до стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають понесені останньою витрати на правову допомогу в сумі 8200 (вісім тисяч двісті) гривень 00 коп., а також вартість проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 7600 (сім тисяч шістсот) гривень 00 коп.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2  витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Реквізити сторін:
 
ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 .
ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .
Повний текст постанови складений 11 грудня 2024 року.

 
Суддя-доповідач                                                          Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб
 
                                                                                     Т.А. Слюсар