Справа № 447/3172/22                                Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П. 
Провадження № 22-ц/811/603/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,
суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
з участю:представника Львівської обласної прокуратури –Мельничук Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №447/3172/22 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1   на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 30 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1   до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,-
  
в с т а н о в и в:
              У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди .
       Оскаржуваною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 30 січня 2024 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди- закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.
               Ухвалу оскаржив ОСОБА_1 ..
       В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом не враховано, що позов у цій справі поданий з підстав невнесення відомостей про кримінальне правопорушення на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова від 21.09.2017 року справа №461/4414/17. Зазначений позов не є аналогічним до позову, який розглядався у справі №447/855/23, а тому у суду не було підстав закривати провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Процесуальні порушення полягають у тому, що суд відкрив спрощене позовне провадження не врахувавши того, що ціна позову у цій справі становить 400 мільярдів гривень. У зв`язку з допущеними суддею Головатим А.П. процесуальними порушеннями просить постановити відносно нього окрему ухвалу, змінити скаржувану ухвалу суду та позов задовольнити в повному обсязі. 
       Крім цього просить постановити окремі ухвали щодо прокурора Миколаївського відділу Стрийської окуржної прокуратури Журавкіна А.О. та щодо Голови Миколаївського районного суду Львівської області Павліва В.Р.
       Представник Львівської обласної прокуратури Є.Кульчицький подав відзив на апеляційну скаргу . У візиві зазначає, що з доводами апеляційної скарги не погоджується. Стверджує, що позов у цій справі є аналогічним з позовом у справі № 447/855/23 по якій Миколаївським районним судом Львівської області прийнято рішення 02 серпня 2023 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року. Просить апеляційну скагу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівської обласної прокуратури Мельничук Ю.І. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
       Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі , суд першої інстанції виходив з того, що є рішення ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав.
       Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи таке.
       З матеріалів справи встановлено, що в грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 мільярдів гривень.
       В обгрунтування позову зазначає, що моральна шкода у зазначеному розмірі завдана йому бездільністю Львівської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 22.06.2017 року на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова від 21 вересня 2017 року справа №461/4414/17. Вказаною бездіяльністю нанесено йому моральну шкоду,як людині похилого віку, пенсіонеру та виражається у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації. (а.с1,45).
       З описової частини рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року, яке заалишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури встановлено, що позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 400 мільярдів гривень за бездіяльність прокуратури Львівської області,яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 22.06.2017 року на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова у справі №461/4414/17. Вказаною бездіяльністю нанесено йому моральну шкоду,як людині похилого віку, пенсіонеру та виражається у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації (а.с.66)
       Аналіз позовних заяв свідчить про те, що ці позови є тотожними, тобто заявлені позивачем до одного і того ж відповідача - Львівської обласної прокуратури, з тих самих підстав –бездіяльність,яка полягала у невнесенні відомостей в ЄДРДР і про той самий предмет - відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 мільярдів грн. 
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
       Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).
       Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
       Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.  Основними засадами судочинства є, зокрема , забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення .
       Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).
       Підстави для закриття провадження у справі передбачені
статтею 255 ЦПК України.
       Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
       Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2002 року
у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України»,
а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
       Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.
       Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
       У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава – обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
       Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.
       Закриття провадження у справі – це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.
       У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження
№ 14-225цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами».
Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».
       Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, які набрали законної сили, спір між тими самими сторонами з тих самих підстав і про той самий предмет вже був вирішений судом.
       Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстнції не спростовують, а тому визнаються колегією суддів необгрунтованими та безпідставними.
       Твердження в апеляційній скарзі про допущені судом першої інстанції процесуальні порушення щодо відкриття спрощеного провадження не можуть бути предметом перевірки за цією апеляційною скаргою, оскільки суд не ухвалив рішення по суті, а закрив провадження у справі.         Колегія суддів звертає увагу позивача, що зазначення ним під кожним абзацом вимоги про постановлення окремої ухвали є безпідставними, оскільки відповідно до ст.262 ЦПК саме на суд покладено обов`язок виявляти при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, а не на учасників справи. 
       Наведене свідчить про відсутність підстав для постановлення окремих ухвал, як того безпідставно вимагає позивач.
       Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено обґрунтоване судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.        1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення.
       Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 30 січня 2024 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
       Повний текст ухвали складений 24 жовтня 2024 року.

Головуюча суддя                                                                 Ю.Р. Мікуш

Судді:                                                                         Т.І. Приколота 

Р.В. Савуляк