УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/6472/24 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю. 
Категорія 70 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 274/6472/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 жовтня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м. Бердичеві 
в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернулася до суду з названим позовом та просила:
1.Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був визначений рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 січня 2019 року;
2. Стягнути з  ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1    аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 11.01.2019 по справі №274/5586/18 стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн  щомісячно, починаючи з 16.10.2018 року і до досягнення нею повноліття. Вказала, що у зв`язку з збільшенням витрат на утримання дитини (заняття з репетитором, вартість яких становить 50 євро на місяць (близько 2000 гривень). придбання канцелярських товарів)  недостатньою є сума аліментів на  утримання доньки в розмірі 2000 грн. Також, дитина має проблеми із зором, а тому їй потрібне лікування, обстеження, оновлення окулярів. Відповідач є працездатним чоловіком, також його матеріальний стан покращився, оскільки він є військовослужбовцем ЗСУ та отримує стабільний дохід, тому може виконувати свій обов`язок по утриманню дитини. 
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 жовтня 2024 року позов задоволено частково.
Змінено спосіб стягнення із ОСОБА_2 аліментів на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що визначені рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.01.2019.
Стягнуто з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено,  що судом першої інстанції було встановлено, що на момент присудження аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини -  ОСОБА_4 , відповідач не був працевлаштований та не мав офіційного доходу. Наразі, відповідач, є військовослужбовцем та має дохід близько 50 000 гривень на місяць. Тобто, його майновий стан  значно покращився. Суд не встановив погіршення майнового стану відповідача, через перебування на його утриманні дитини від другого шлюбу. Висновок суду щодо того, що дружина відповідача перебуватиме надалі у відпустці через необхідність дитини у догляді - взагалі не має права на існування, адже суд вирішує справу на момент її розгляду в суді, а не встановлює, які в подальшому можливі зміни в житті сторін. Наразі дружина відповідача, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В листопаді 2024 року - відпустка завершується. Доказів того, що дружина продовжувати перебувати у відпустці надалі - в матеріалах справи немає. Зокрема, відсутній наказ про продовження відпустки. Той факт, що дитина стала старшою, почала відвідувати школу, почала відвідувати репетиторів, має власні потреби та бажання, які потрібно покривати, має потребу в одязі, їжі, особистих засобах гігієни - є загальновідомим фактом та не потребує додаткового доказування. А факт зміни відповідачем майнового стану - було доведено в повному обсязі. Крім того, просила стягнути витрати на правничу допомогу, які на момент звернення з апеляційною скаргою складали 11 175,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_2  – ОСОБА_5  просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зауважувала, що  наразі майновий стан відповідача знизився в гіршу сторону, оскільки під час проходження служби він отримав тяжку травму та нині потребує довготривалого лікування. Крім того, ступінь травмування також передбачає можливе звільнення зі служби в ЗСУ, що стверджується копією довідок ВЛК від 21.10.2024 та від 18.11.2024. Отже, в суді першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини справи, оцінено належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Крім того, просила стягнути 12 000 грн за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частину шосту статті 19 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 460-1X від 15 січня 2020: в редакції Закону № 3831-1X від 19 червня 2024 року відповідно до якої малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.01.2019 по справі №274/5586/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 7-8).
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 11.01.2019 стягнуто з ОСОБА_2 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дочки – ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи від 16.10.2018 р. та до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 та видано виконавчий лист (а.с.7-8).
ОСОБА_2 має пільги учасника бойових дій, що доводиться копією посвідчення № НОМЕР_3 (а.с. 72).
Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків про джерела нарахованих та виплачених доходів за період з 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2024 року від 13.09.2024 вбачається, що ОСОБА_2 у першому кварталі 2022 року отримував доходи від в/ч НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , за період з другого кварталу 2022 року до другого кварталу 2024 року отримував доходи від в/ч НОМЕР_4 . Його дохід за 2022 рік склав 753 691,11 грн, за 2023 рік - 623691, 90 грн, за перший та другий квартали 2024 року – 300 103,26 грн.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що майновий стан відповідача із часу ухвалення рішення у справі № 274/5586/18 про стягнення аліментів на дитину, тобто із 11.01.2019 - покращився. Цей факт доводиться документами про доходи відповідача Крім того, відповідач, заперечуючи проти позову, не вказував, що його розмір доходів виріс, не заперечував проти стягнення аліментів у частці від доходів, а лише просив стягувати аліменти в меншому розмірі від заявленого, обґрунтовуючи наявність інших утриманців, витрат у зв`язку із службою. Крім того, правом визначати спосіб стягнення аліментів чи у твердій грошовій сумі, чи у частці від доходів платника аліментів наділено того з батьків із ким проживають діти (ч. 3 ст. 181 СК України). Визначаючи розмір аліментів, які належить стягувати із відповідача, суд у відповідності із ст. 182 СК України враховує, що на утримання відповідача перебуває ще одна малолітня дитина – син ОСОБА_6 , а також дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню трирічного віку. Крім того, син ОСОБА_6 до жовтня 2025 року потребує домашнього догляду, який має здійснювати дружина відповідача. Таким чином, відповідач має своїм обов`язком утримувати дружину, яка із листопада 2024 року не матиме соціальних виплат. Крім того, дружина позивача має на утриманні ще одного сина, якому діагностовано захворювання серцево-судинної системи. Доводи відповідача, що він має утримувати і сина дружини від попереднього шлюбу, суд відхиляє, оскільки за законом обов`язок утримувати дітей покладено на батьків. Щодо доводів відповідача про утримання ним своїх непрацездатних батьків, то суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги Хоч батьки відповідача є пенсіонерами, а мати також особою із інвалідністю третьої групи, відповідач не надав доказів, що батьки потребують допомоги та він таку допомогу надає. Платіжні документи, долучені до відзиву, не містять відомостей про те на чию користь відповідач у вересні та жовтні 2024 року переказав загально 9000 грн. Разом із тим, суд зазначає, що позивачка на порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала доказів про її матеріальний стан, стан здоров`я, доказів про стан здоров`я дитини, хоч ці відомості, відповідно до ст. 182 СК України впливають на визначення розміру аліментів. Долучені до позову платіжні документи на загальну суму 133 євро не свідчать, що такі витати на дочку є необхідними та систематичними. За таких встановлених обставин, заважаючи що позивачкою не надано доказів визначених ст. 182 СК України, які впливають на визначення розміру аліментів, з огляду наявність інших утриманців у відповідача, те, що він збільшив свої доходи, проходячи службу в ЗСУ під час війни в державі, зважаючи, що розмір доходів відповідача в місяць складає близько 50 000 грн, суд доходить висновку про стягнення аліментів в розмірі 1/8 частки заробітку ( доходу) відповідача на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня набрання рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з таких підстав.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У частині третій статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.
У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі за № 6-143цс13, на яку посилається, зокрема, суд першої інстанції, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Відповідно до правових роз`яснень, які наведені у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
При вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів підлягають застосуванню положення статей 182-184 СК України.
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. І можливість такої зміни не пов`язується з наявність чи відсутністю підстав для зміни розміру аліментів, визначених законодавством. А платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Матеріалами справи підтверджується, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Так, із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків про джерела нарахованих та виплачених доходів,  дохід відповідача за 2022 рік склав 753 691,11 грн, за 2023 рік - 623691, 90 грн, за перший та другий квартали 2024 року – 300 103,26 грн. . Отже заробіток відповідача за місяць орієнтовно складає 50 000 грн.
Таким чином, розмір аліментів, присуджених судом першої інстанції, у грошовому виразі буде становити 6250 грн щомісяця. Хоча обрахунок наведено із сум без вирахування податків і зборів, проте частка аліментів все одно є значною.
Разом з тим закон визначає аліменти саме як кошти на утримання дитини, а тому встановивши значний розмір доходу відповідача, який може вимірюватись десятками тисяч гривень, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього визначати розмір частки доходів стягуваних з платника, яка при певних обставинах може фактично бути незначною, проте в грошовому еквіваленті абсолютно достатньою.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривень.
Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено в розмірі 3196 гривень.
На тепер мінімальний гарантований розмір аліментів для дітей від 6 до 18 років становить 1 598 грн.
Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір аліментів більш як двічі перевищує прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб, в той час як доказів необхідності на утримання дитини саме такого розміру коштів суду не надано.
Визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.
Як вбачається із матеріалів справи, неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом з позивачем, відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення доньки, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки. Окрім доньки сторін у справі, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати малолітнього сина ОСОБА_7 . Також апеляційний суд враховує погіршення стану здоров`я відповідача, оскільки під час проходження служби він отримав тяжку травму та нині потребує довготривалого лікування, що підтверджується відповідними довідками.
Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений місцевим судом розмір аліментів 1/8 частки всіх видів доходів , які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на неповнолітню дитину є достатнім та справедливим, не порушує прав ні отримувача, ні платника аліментів, а також забезпечуватиме належний рівень життя, розвитку їхньої спільної дитини.
При зверненні до суду з апеляційною скаргою позивач не надала доказів на підтвердження власного майнового стан, хоча також має обов`язок забезпечувати дитину.
Доводи представника позивача, про те, що відповідач має немалі доходи, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки більший дохід відповідача тягне за собою розмір аліментів більшого розміру. Розмір аліментів має оцінюватися саме в грошовому виразі та виходячи із життєвих потреб відповідно до віку.
Крім того, позивачем не було надано доказів про те, що дитина потребує значних витрат на її утримання, що зумовлює необхідність стягнення аліментів саме в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача.
Доводів про те, у зв`язку з чим такий розмір аліментів, як 1/8 частина від доходів відповідача, буде недостатнім для гармонійного розвитку дитини та її забезпечення, апеляційна скарга не містить.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану ОСОБА_2 адвокатом Істоміною В.Л. в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення витрати за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню позивачем.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
До відзиву на апеляційну скаргу додано договір про надання правничої допомоги, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 21.09.2024, Додаткову угоду №1 про надання правничої допомоги від 21.09.2024 від 10.12.2024, акт приймання передачі №1 до договору про надання правничої допомоги від 21.09.2024. 
Із документів вбачається, що загальна вартість наданих послуг адвоката становить 12 000 грн.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також — чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Колегія суддів, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, врахувавши складність справи та її розгляд у письмовому провадженні, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, прийшла до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 2000 грн судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: