Справа № 741/2408/23 	Головуючий у 1 інстанції Киреєв О. В. 	
Провадження № 33/4823/802/24 	  	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Шевчука Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Шевчука Ю.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Носівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2024 року, 
В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1   на користь держави 536,80 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 13 грудня 2023 року о 17 год 57 хв, по вул. Сонячна в м. Носівка, Чернігівської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «NISSAN Navara», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів), та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Шевчук Ю.А. подав в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги посилається на те, що для виявлення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції. Вказує, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, що є порушенням його права на захист. На думку апелянта, зазначені у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння не підтверджуються долученими до матеріалів справи відеозаписами. Звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено час вчинення адміністративного правопорушення - 17 год. 57 хв., а час складання вказаного протоколу зазначено 18 год. 20 хв., що суперечить відеозаписам, які долучені до матеріалів справи, з яких вбачається, що о 19 год. 10 хв. працівники поліції все ще вимагають від ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і лише о 19 год. 18 хв. розпочинають складання адміністративних матеріалів, що, в свою чергу, свідчить про порушення порядку та недостовірне викладення обставин, описаних у протоколі.  Крім того, у протоколі не вказано район та область вчинення адміністративного правопорушення, як і не зазначено район та область самого складання протоколу, що унеможливлює встановлення місця вчинення правопорушення. У матеріалах справи відсутні докази дотримання процедури направлення ОСОБА_1 в медичний заклад для проведення огляду на стан сп`яніння. Вказав, що зазначені в направленні на огляд та протоколі ознаки алкогольного сп`яніння є різними. Доданий до протоколу диск з відеозаписами із камер поліцейського не відображає в повній мірі обставини події та складання адміністративних матеріалів. З відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. 
Крім того, просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, як пропущений з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи, про рішення суду дізнався лише 23.08.2024, після чого звернувся за правовою допомогою до адвоката Шевчука Ю.А., який після ознайомлення з матеріалами справи подав апеляційну скаргу 05 вересня 2024 року.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника Шевчука Ю.А., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши доводи скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити  ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Відповідно до ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я. 

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №188480 від 13.12.2023, ОСОБА_1 , 13 грудня 2023 року о 17 год 57 хв, по вул. Сонячна у м. Носівка, Чернігівської області, керував транспортним засобом «NISSAN Navara», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів), та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить усі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу. 
Разом з тим, у протоколі не зазначено район та область населеного пункту, проте, у суду апеляційної інстанції не виникає жодних сумнівів щодо дійсності місця вчинення адмінправопорушення і даний факт також не спростовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.
На думку апеляційного суду, хоча дана обставина і має місце, однак, вона не є безумовною підставою для скасування судового рішення, враховуючи наявні у справі докази.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Як слідує з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху. Під час спілкування працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, які були йому озвучені, та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі. ОСОБА_1 вів себе зухвало, в категоричній формі відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, ознайомлюватися та підписувати будь-які документи. Свідки, які їхали разом із ОСОБА_1 в автомобілі, пояснювали, що останній дійсно вживав пиво, після чого керував транспортним засобом. Свідки намагалися вмовити ОСОБА_1 продути «трубку», говорили «можливо вона не покаже ту пляшку пива», однак останній відмовлявся це робити. Після цього поліцейський пояснив, що в такому разі на нього буде складено протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.   

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Доводи апелянта про те, що відеоматеріал не може слугувати належним доказом, є непереконливим, оскільки вказаний відеозапис є лише одним із доказів на підтвердження даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Також, на відеозаписі чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі і підстави піддавати сумніву зміст даного відеозапису відсутні.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції не роз`яснили водію прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України, не заслуговують на увагу, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП.

Інші твердження апелянта висновків суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути ним встановленої законом відповідальності за скоєне.
Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й апеляційний суд.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. 

Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Шевчуку Ю.А. строк на апеляційне оскарження постанови Носівського районного суду Чернігівської області від 21.08.2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Шевчука Ю.А. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Носівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Заболотний