Номер провадження: 33/813/2162/24
Номер справи місцевого суду: 511/1584/24 
Головуючий у першій інстанції Бобровська І.В. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря – Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, -
встановив:

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн. Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 605,60 грн. на користь держави.
З вказаної постанови вбачається, що 11 квітня 2024 року о 18 годині 10 хвилин на східній околиці м. Роздільна на блок-посту «Роздільна» Роздільнянського району Одеської області на відстані до 7000 м від лінії державного кордону було виявлено громадянина України ОСОБА_1 . За результатами проведення фільтраційно-перевірочних заходів стало відомо, що даний громадянин в групі осіб, а саме з громадянином України ОСОБА_2 , намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова в районі прикордонного знаку № 0511 на напрямку с. Розалівка (Україна) - с. Стара Андріяшівка (РМ) поза пунктом пропуску через державний кордон України в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги абзацу 1 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204- 1 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2024 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)працівники прикордонної служби чинили тиск на ОСОБА_1 , щоб він написав та підписав пояснення;
2)матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії, що можуть свідчити про перетинання або спробу перетинання державного кордону України;
3)з матеріалів даної справи не вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий при спробі перетинання або перетинав чи перетнув Державний кордон України взагалі, оскільки був затриманий на відстані понад 7 км. Від кордону, на дорозі;
4)сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорт не може бути беззаперечним доказом вини особи, а у протоколі не міститься жодного переконливого доказу винуватості особи;
5)не доведено єдиного умислу на скоєння правопорушення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тобто що вони діяли групою осіб;
6)матеріали справи не містять доказів роз`яснення особі його прав, у тому числі права на захист та не свідчити проти себе, як і не містять відомостей про наявність в обвинуваченого захисника.
Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 та адвоката Мисечко К.О. про розгляд справи на 30 жовтня 2024 року на 10:45 год. В судове засідання ОСОБА_1 та адвокат Мисечко К.О. не з`явилися. Причин своєї неявки суду не повідомили.
30 жовтня 2024 року розгляд справи було відкладено на 13 листопада 2024 року на 11:00 год. Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 та адвоката Мисечко К.О. про розгляд справи
11 листопада 2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від адвоката Мисечко К.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника.
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності  ОСОБА_1 та адвоката Мисечко К.О.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 204-1, були повторно досліджені наступні докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №255557 від 11 квітня 2024 року з якого вбачається, що 11 квітня 2024 року о 18 годині 10 хвилин на східній околиці м. Роздільна на блок-посту «Роздільна» Роздільнянського району Одеської області на відстані до 7000 м від лінії державного кордону було виявлено громадянина України ОСОБА_1 . За результатами проведення фільтраційно-перевірочних заходів стало відомо, що даний громадянин в групі осіб, а саме з громадянином України ОСОБА_2 , намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова в районі прикордонного знаку № 0511 у напрямку с. Розалівка (Україна) - с. Стара Андріяшівка (РМ) поза пунктом пропуску через державний кордон України в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги абзацу 1 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204- 1 КУпАП. Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що міститься його особистий підпис.
Суд апеляційної інстанції критично відноситься до посилань апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії, що можуть свідчити про перетинання або спробу перетинання державного кордону України з наступних підстав.
Так із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він 11.04.2024 року намагався незаконного перетнути державний кордон України в Республіку Молдова, з метою подальшого потрапляння до країн ЄС, для подальшого проживання та працевлаштування. Підписані особисто.
Із рапорту інспектора прикордонної служби 1-ї категорії – старшого оператора (засобів протидії безпілотним повітряним суднам) відділення повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам впс «Степанівка» вбачається, що 11 квітня 2024 року о 18:10 год. на східній околиці м. Роздільна, на блок-посту «Роздільна» Роздільнянського району, Одеської області на відстані до 7000 м від лінії державного кордону було виявлено громадянина України ОСОБА_1 . За результатами проведення фільтраційно-перевірочних заходів стало відомо, що даний громадянин у групі осіб, а саме з громадянином України ОСОБА_2 намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова в районі прикордонного знаку №0511 на напрямку с. Розалівка (Україна) – с. Стара Андріяшівка (РМ) поза пунктом пропуску через державний кордон України в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги абз. 1 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Із копії протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №255558 від 11 квітня 2024 року вбачається, що 11 квітня 2024 року о 18 годині 10 хвилин на східній околиці м. Роздільна на блок-посту «Роздільна» Роздільнянського району Одеської області на відстані до 7000 м від лінії державного кордону було виявлено громадянина України ОСОБА_2 . За результатами проведення фільтраційно-перевірочних заходів стало відомо, що даний громадянин в групі осіб, а саме з громадянином України ОСОБА_1 , намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова в районі прикордонного знаку № 0511 на напрямку с. Розалівка (Україна) - с. Стара Андріяшівка (РМ) поза пунктом пропуску через державний кордон України в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги абзацу 1 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204- 1 КУпАП. Зі змістом протоколу ОСОБА_2 був ознайомлений, про що міститься його особистий підпис.
Із довідки за результатами проведення перевірочних заходів вбачається, що в ході проведення перевірочних заходів із громадянином ОСОБА_2 встановлено, що 18.03.2024 року ОСОБА_2 , вирішив незаконно покинути територію України з метою працевлаштування в Республіці Польща та розпочав пошук можливості незаконно покинути територію України у мережі інтернет. 09.04. 2024 року під час бесіди із своїм знайомим – ОСОБА_1 вирішивши незаконно виїхати за кордон. 11.04. 2024 року о 08:00 год. ОСОБА_2 прибув до м. Одеса потягом сполученням «Дніпро-Одеса» , де зустрівся із ОСОБА_1 . Далі показання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повністю ідентичні.
Заява ОСОБА_1 в якій він повідомляє, про те, що повідомлений про місце, час та дату проведення судового засідання. Крім того, у вказаній заяві він повністю визнав свою провину та щиро розкаявся. 
Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи, достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 11квітня 2024 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Одеський апеляційний суд зауважує на тому, що ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом ст. 268 КУпАП, згідно якої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
ОСОБА_1 таким правом скористався, надав свої письмові пояснення в яких визнав свою вину. Також у наданих письмових поясненнях ОСОБА_1 не вказав заперечень, зауважень щодо порушень працівниками Державної Прикордонної служби України законодавства при складанні протоколу за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Отже, посилання апеляційної скарги на те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорт не може бути беззаперечним доказом вини особи, а у протоколі не міститься жодного переконливого доказу винуватості особи не заслуговують на увагу з огляду на те, що суд апеляційної інстанції за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про недоведеність доводів апеляційної скарги. Вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є законним та обґрунтованим, підстави для скасування або зміни постанови суду відсутні.
Посилання ОСОБА_1 на те, що його пояснення були отримані під тиском співробітників прикордонної служби, а також на те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушеннями, не заслуговують на увагу з огляду на те, що вказуючи про порушення співробітниками прикордонної служби під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії співробітників прикордонної служби до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Також не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на те, що матеріали справи не містять доказів роз`яснення особі його прав, у тому числі права на захист та не свідчити проти себе, як і не містять відомостей про наявність в обвинуваченого захисника з огляд у нате, що в матеріалах справи містить протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №255557 від 11 квітня 2024 року з якого вбачається, що гр. ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ч. 1 ст. 63 Конституції України та ч. 1 ст. 268 КУпАП, де стоїть підпис ОСОБА_1 .
Щодо посилань апеляційної скарги на те, що не було доведено єдиного умислу на скоєння правопорушення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тобто що вони діяли групою осіб, суд апеляційної інстанції зауважує на такому.
Згідно даних ЄДРСР вбачається, що постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2024 року ОСОБА_2  притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн. Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 605,60 грн. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  залишено без задоволення. Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2024 року, у справі про притягнення ОСОБА_2  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишено без змін.
Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених цією статтею.
Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».
Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Крім того, ч. 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Згідно з ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).
Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.
Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні питання про накладення на  ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2024 року. У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду                                                        С.О. Погорєлова