УХВАЛА

11 листопада 2024 року 
м. Київ

справа №127/22376/24
адміністративне провадження № К/990/40095/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В.Е., 
суддів - Білак М.В., Мельник-Томенко Ж. М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2024 року
та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року 
у справі № 127/22376/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України  про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,  -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква та Білоцерківському району Управління патрульної поліції у Київській області про скасування постанови серії ЕНА №2510953 від 30.06.2024 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за адміністративне правопорушення.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 22 липня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу через несплату судового збору.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області 22 липня 2024 року залишено без руху та надано заявнику десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надати оригінал документу про сплату судового збору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі №127/22376/24 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2024 року -повернуто особі, яка її подала.
Не погоджуючись із ухвалами судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
У силу пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Вищезазначеному конституційному положенню щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.
Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Пунктом 3 частини 1 статті 294 КАС України передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачу.
З матеріалів касаційного провадження вбачається, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2024 року -повернуто особі, яка її подала.
Згідно приписів статті 328 КАС України особа може звернутись до суду касаційної інстанції зі скаргою на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою.
Таким чином, оскаржувана позивачем ухвала суду першої інстанції не була переглянута судом апеляційної інстанції, а тому в силу частини 2 статті 13, частини 2 статті 328 КАС України не підлягає перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням вищенаведеного правового регулювання, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2024 року, оскільки вона не підлягає касаційному оскарженню.
Окрім того, з матеріалів касаційного провадження вбачається, що позивачу було повернуто апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2024 року.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Частиною п`ятою статті 296 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.  
Відповідно до приписів статті 298 КАС України у випадку оформлення апеляційної скарги з порушенням вимог, встановлених  статтею 296  цього Кодексу, до такої скарги застосовуються положення  статті 169  цього Кодексу.
Пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Сьомим апеляційним адміністративним судом відповідно до ухвали від 05 серпня 2024 року залишено апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху. При цьому надано строк у 10 днів з моменту отримання ухвали суду для усунення недоліків апеляційної скарги.
15 серпня 2024 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 05 серпня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху. Так у заяві позивач стверджував, що він є учасником бойових дій, військовослужбовцем, то має право на звільнення від сплати судового збору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 15 серпня 2024 року, продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, передбачених в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху від 05 серпня 2024 року ще на 7 днів.
26 серпня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 16 серпня 2024 року.
У вказаній заяві ОСОБА_1 вказав ті ж самі підстави для звільнення від сплати судового збору, що й при поданні апеляційної скарги, а саме, що позивач є учасником бойових дій, військовослужбовцем, тому відповідності до положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" він звільнений від сплати судового збору.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши повторно подано заяву, виходив з наступного.
Так Закон України «Про судовий збір» №3674-VI є спеціальним законом, який визначає порядок сплати та звільнення від сплати судового збору.
Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Суд констатує, що зазначена норма має відсильний характер і не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, установлені Законом України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.
Зокрема, у пункті 18 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» указано, що учасникам бойових дій надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.
Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.
Із змісту оскаржуваного судового рішення та з матеріалів апеляційної скарги не вбачалось, що вимоги ОСОБА_1 пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій чи військовозобов`язаного, призваного на військову службу.
Враховуючи предмет спору в цій адміністративній справі, а саме оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, за адміністративне правопорушення, судовий збір за звернення із апеляційною скаргою належить сплаті на загальний підставах.
У своїй касаційній скарзі позивач вказує ті ж самі підстави щодо звільнення його від сплати судового збору, що і при поданні апеляційної скарги та заяв, поданих на виконання вимог ухвали від 05 серпня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху.
Разом з тим, щодо посилання скаржника на  справу № 127/15917/21, в якій він є позивачем, та в якій останнього звільнено від сплати судового збору є необґрунтованим, оскільки суд може звільнити заявника від сплати судового збору лише з підстав, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому, Суд у кожному конкретному випадку виходить із наданих заявником доказів щодо такого звільнення.
Колегія суддів, також, зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
З огляду на викладене, Верховний Суд, відхиляючи посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі №187/1094/17 та від 17.10.2019 року у справі №0640/4372/18,  керується правовою позицією у подібних правовідносинах, висловленою пізніше.
При цьому, слід вказати, що правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 та від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу скаржнику, правильно застосував норми процесуального права (стаття 169, 298 КАС України), що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Ураховуючи, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 169, 296, 298, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2024 року у справі № 127/22376/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 127/22376/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                                                                    Ж. М. Мельник-Томенко