ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 756/8615/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шевчук А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 листопада 2024 року                                                                                      м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким просив скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 червня 2024 року №311 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи.
Апелянт зазначив про те, що не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, при розгляді постанови про адміністративне правопорушення йому не було роз`яснено права та обов`язки. Крім того оскаржувана постанова складена з порушенням ч. 2 ст. 254 КУпАП.
Додатково наголосив, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 26 червня 2024 року №311 відсутні відомості про підтвердження вчинення правопорушення, всупереч п. 6 розд. ІІ Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 01 січня 2024 року №3, не заповнено поле "до протоколу додаються", в якому мають бути зазначені посилання на докази.
Також зазначив про порушення відповідачем п. 88 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, оскільки повістка щодо призову має бути вручена виключно у приміщенні ТЦК.
Звернув увагу суду на те, що судом першої інстанції не враховано його вік та стан здоров`я, що має принципове значення для вирішення справи.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивачу через керівника ТОВ "КСК Груп" за місцем роботи вручено повістку на відправку, згідно з якою військовозобов`язаного ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації та зобов`язано з`явитися 27 травня 2024 року о 07 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_2 . 
Також в матеріалах справи наявна повістка на відправку військовозобов`язаного ОСОБА_1 , що призивається на військову службу під час мобілізації і зобов`язано з`явитися 04 червня 2024 року о 07 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_2 .
26 червня 2024 року лейтенантом ОСОБА_2 складено відносно ОСОБА_1 протокол №311 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України у зв`язку з неприбуттям 27 травня 2024 року на збірний пункт та повідомлено останнього про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 12 год. 31 хв. 26 червня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 кабінет №627.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26 червня 2024 року №311 військовозобов`язаного ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Вважаючи протиправною оскаржувану постанову позивач звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що поведінка позивача свідчить про свідоме, навмисне ігнорування повісток, штучне створення передумов для виправдання неявки до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджує наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громад
Отже, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є адміністративним правопорушенням, за яке передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено введення в Україні воєнного стану із 5 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено дію воєнного стану в Україні на 30 діб з 24 березня 2022 року, від 18 квітня 2022 року №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено дію воєнного стану в Україні на 30 діб з 25 квітня 2022 року, від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено дію воєнного стану в Україні на 90 діб з 25 травня 2022 року, від 12 серпня 2022 року №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено дію воєнного стану в Україні на 90 діб з 23 серпня 2022 року, від 07 листопада 2022 року №757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено дію воєнного стану в Україні на 90 діб з 21 листопада 2022 року, від 06 лютого 2023 року №58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено дію воєнного стану в Україні на 90 діб з 19 лютого 2023 року, від 01 травня 2023 року №254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено дію воєнного стану в Україні на 90 діб з 20 травня 2023 року,
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, в Україні з 24 лютого 2022 року діє особливий період.
Згідно з ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Статтею 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону №3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період (ч. 1).
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (ч. 3).
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, повістка на відправку, якою позивача було зобов`язано з`явитися 27 травня 2024 року була вручена останньому за місцем роботи - керівником ТОВ "КСК Груп".
Таким чином, позивачу було відомо про обов`язковість його явки 27 травня 2024 року о 07 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_4 та персональну відповідальність за неявку у встановлений час.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 21 травня 2024 року звернувся до КНП "Київська клінічна лікарня №8", відділення гастроентерології Київського міського гастроентерологічного центру із скаргами на (хронічний закреп) де отримав консультацію і рекомендації, а також направлення на 30 травня 2024 року на ренгенологічне обстеження.
Відповідно до витягу з історії хвороби №12704 стаціонарного хворого ОСОБА_1 29 травня 2024 року поступив в гастроентерологічне відділення в ургентному порядку зі скаргами на болі у животі та закрепи тривалий час, знаходився на стаціонарному лікуванні до 04 червня 2024 року.
Отже як вірно зазначено судом першої інстанції, консультація у лікаря за самозверненням позивача проводилась 21 травня 2024 року, а госпіталізація відбулася 29 травня 2024 року, а тому позивач був зобов`язаний з`явитися по повітці 27 травня 2024 року за вказаною адресою.
Доводи апелянта щодо прибуття 22 травня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 та надання працівникам документів на підтвердження необхідності проходження лікування, колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справі відсутні будь які докази на підтвердження зазначених обставин.
Також колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про те, що вручення йому 22 травня 2024 року повістки на відправку для прибуття 04 червня 2024 року скасовує дію попередньої повістки, оскільки зі змісту повістки на відправку щодо необхідності прибуття ОСОБА_1 04 червня 2024 року за вказаною адресою неможливо встановити її дату та причину повторного вручення.
Доводи апелянта про те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення йому не було роз`яснено його права та обов`язки спростовуються наявним в протоколі від 26 червня 2024 року №311 підписом, яким позивач підтвердив, що йому було роз`яснено ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП. 
Крім того, процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) визначає Інструкція зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 01 січня 2024 року №3.
Відповідно п. 3 Інструкції №3 у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Згідно з абз. 2 п. 2 Інструкції №3 у графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляється прочерк.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про необов`язковість заповнення графи "До протоколу додаються:".
Враховуючи вищевикладене, твердження апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 26 червня 2024 року №311, всупереч п. 6 розд. ІІ Інструкції №3 не заповнено поле "до протоколу додаються", де мають бути зазначені посилання на докази, є необґрунтованим.
Посилання апелянта на порушення відповідачем п. 88 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 у зв`язку з врученням йому повістки керівником за місцем роботи, а не в приміщенні ТЦК, колегія суддів оцінює критично з урахуванням положень ч. 5 ст. 308 КАС України, оскільки вказана підстава позову не була заявлена в суді першої інстанції.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                                     Є.О. Сорочко

                                                                                                              Є.В. Чаку