ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/17352/21                                    Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко В.І.
                                                                                           Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2024 року                                                                    м. Київ          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Маринчак Н.Є., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення грошової допомоги,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - апелянт/відповідач) про стягнення грошової допомоги, в якому просив: 
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 21 рік служби у сумі 28  213, 50 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після звільнення з військової служби позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Однак, відповідачем протиправно не виплачено таку грошову допомогу при звільненні та відмовлено у виплаті такої за заявою позивача.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду, не зазначення коли та при яких обставинах він дізнався про порушення своїх прав, ненадання належних доказів, які б підтверджували неможливість позивача звернутися до суду у визначені законом (КАС України) строки з відповідним адміністративним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що порушені його права та законні інтереси. Запропоновано подати клопотання про поновлення строку та документів на підтвердження та обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року позовну заяву повернуто позивачеві у зв`язку з неподанням клопотання про поновлення строку та документів на підтвердження та обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року задоволено. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року - скасовано та направлено справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
03 лютого 2023 року справу повернуто до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 08 лютого 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, виходячи з мотивів законодавчо встановленого частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України права звернення особи з позовом до суду щодо стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3, місцезнаходження: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 21 рік служби у розмірі 28  213, 50 грн (двадцять вісім тисяч двісті тринадцять п`ятдесят копійок). 
В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_1 просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Скарга обґрунтована посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначив, що виплата спірної одноразової грошової допомоги проводиться за рахунок коштів підприємств (установ, організацій), де проходили службу військові, після їх звільнення, але із залишенням на військовій службі. Наголошує, що позивач був звільнений насамперед наказом міністра оборони України, а тому саме Міністерство оборони України має проводити повний розрахунок при звільненні військовослужбовців. Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 є державним комерційним підприємством, яке не отримує кошти ні з державного, ні з будь-якого місцевого бюджету та не має юридичних підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців з військової служби.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 .
08 грудня 1999 року ОСОБА_1 , майора запасу, під час проходження військової служби в Збройних Силах України наказом Міністра оборони України відряджено зі Збройних сил України до ІНФОРМАЦІЯ_1 із залишенням на військовій службі.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 12 жовтня 2005 року № 43, майора ОСОБА_1 , старшого штурмана із забезпечення польотів державної авіації (диспетчер з перельотів) регіонального структурного підрозділу «ІНФОРМАЦІЯ_3»  ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом 67 підпункт «б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми.
Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 жовтня 2005 року № 499/о майора ОСОБА_1 , старшого штурмана із забезпечення польотів державної авіації (диспетчера з перельотів) РСП «ІНФОРМАЦІЯ_3», звільненого з військової служби наказом заступника Міністра оборони України від 12 жовтня 2005 рок № 43 у запас за пунктом 67 підпункт «б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, 31 жовтня 2005 року звільнено з посади.
У наказі вказано, що календарна вислуга років позивача у Збройних Силах України становить 21 рік 01 місяць.
Згідно з витягом з наказу Регіонального структурного підрозділу Київського районного центру «ІНФОРМАЦІЯ_3» ІНФОРМАЦІЯ_1 № 319/0 від 31 жовтня 2005 року з 01 жовтня 2005 року загальна сума грошового забезпечення позивача становила - 2 687, 00 грн.
Однак, при звільненні з військової служби позивачу не була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто 21 повних років військової служби у розмірі 28 213, 50 грн.
Позивач, вважав порушеними свої щодо отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, тому звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до підприємства із залишенням на військовій службі, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів підприємства. 
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до абзаців четвертого-п`ятого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
Відповідно до частини десятої статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, затверджується Президентом України.
У разі коли військовослужбовці звільняються безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, обов`язок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби покладається законодавцем на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади відповідно, до яких були відряджені зазначені військовослужбовці та у яких вони працювали.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України» від 19 липня 1999 року № 1281 грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до Підприємства, здійснюється у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ, організацій» від 07 лютого 2001 року № 104 (далі - Порядок № 104).
Фінансування витрат на утримання підрозділів системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 104  виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.
Разом з тим, положеннями частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.
В свою чергу пунктом 2.1.1.2 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року № 333, передбачено, що видатки на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби військовослужбовців, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу здійснюються за кодом 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що одноразова грошова допомога при звільненні за своїх характером є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення і виплачується за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені військовослужбовці.
Визначення органу, відповідального за нарахування і виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, відрядженому до ІНФОРМАЦІЯ_1 та звільненому з військової служби, було також предметом дослідження Верховним Судом.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 19 липня 2019 року у справі № 2а-5473/12/0170/21, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до підприємства, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів підприємства.
Отже, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, то виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зі змісту наведених положень чинного законодавства можна встановити, що Міністерство оборони України не здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до ІНФОРМАЦІЯ_1, та не несе відповідних зобов`язань зі здійснення таких видатків.
Тобто, виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби повинна була здійснюватися саме ІНФОРМАЦІЯ_1.
При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції, зазначена грошова допомога обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія.
Тому, оскільки вислуга років позивача на військовій службі складає 21 рік 01 місяць, до складу його грошового забезпечення станом на 01 жовтня 2005 року входило: оклад за військовим званням - 125,00 грн; посадовий оклад - 230,00 грн, надбавка до окладів грошового утримання за вислугу років (35 %) - 124,25 грн; надбавка за кваліфікацію (3 %) - 6,90 грн; надбавка за таємницю (10 %) - 23,00 грн; 100 % надбавка до окладів грошового утримання та надбавка за вислугу років - 479,25 грн; 70 % надбавка від загальної суми грошового забезпечення - 691,88 грн; премія в розмірі 33,3 % та з урахуванням пункту 34.9 Наказу Міністра оборони України від 05 березня 2001 року № 75 - 1  006,72 грн, що загалом складало 2 687,00 грн, то позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 28  213,50 грн (2 687,00 грн/2 х 31 повних років служби).
Невиплата вказаної допомоги, з огляду на відсутність бюджетних коштів, колегія суддів вважає протиправною.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                          Маринчак Н.Є.

                                                                                                    Штульман І.В.