ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/961/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Божко Л.А.,       
          розглянувши в порядку письмового проваження  в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Одеської митниці 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 14.05.2024 року, (суддя суду першої інстанції Сидоренко Д.В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №160/961/24  за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет»   до  Одеської митниці  про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,  
УСТАНОВИВ:
          09.01.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило: 
          - визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, б.21-А, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44005631) про коригування митної вартості товарів від 21.10.2023 року № UA500500/2023/000672/1.
- визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, б.21-А, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44005631) в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.10.2023 № UA500500/2023/001323.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Одеської митниці Держмитслужби від 21.10.2023 року № UA500500/2023/000672/1 скориговано митну вартість товарів в сторону збільшення, яка вплинула на розмір митних платежів. Позивач вважає рішення про коригування митної вартості товарів протиправним, оскільки підприємством був поданий повний пакет документів, які містять відомості щодо числових значень митної вартості ввезеного товару та не містять жодних розбіжностей та неточностей у відповідності до вимог ст. 53 Митного кодексу України. Крім цього, позивачем в обґрунтування позову зазначено про те, що оскаржуване рішення не містить інформації, які саме документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості спірного товару, не наведено митницею у оспорюваних рішеннях, які саме складові митної вартості не підтверджуються документально та з яких підстав неможливе їх обчислення. Відмова митниці у визнанні митної вартості з урахуванням доданих документів є необґрунтованою, оскільки не проведена оцінка всіх наданих документів щодо неможливості застосування основного методу.
          Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 14.05.2024 адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення Одеської митниці (код ЄДРПОУ 44005631, 65078, ОДЕСЬКА область, місто ОДЕСА, вулиця ЛИП ІВАНА ТА ЮРІЯ, будинок 21-А) про коригування митної вартості товару від 21.10.2023 року №UA500500/2023/000672/1. Визнав протиправною та скасував картку відмови Одеської митниці (код ЄДРПОУ 44005631, 65078, ОДЕСЬКА область, місто ОДЕСА, вулиця ЛИП ІВАНА ТА ЮРІЯ, будинок 21-А) в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.10.2023 № UA500500/2023/001323. Стягнув на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АТБ-МАРКЕТ" (код ЄДРПОУ 30487219, 49000, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА область, місто ДНІПРО, проспект ОЛЕКСАНДРА ПОЛЯ, будинок 40) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4844,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ОДЕСЬКОЇ МИТНИЦІ (код ЄДРПОУ 44005631, 65078, ОДЕСЬКА ОБЛ., М. ОДЕСА, ВУЛ. ЛИП ІВАНА ТА ЮРІЯ, БУД. 21А).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач надав пакет документів, необхідних для визначення митної вартості за ціною договору, проте вони мали розбіжності, та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Всі обставини справи вказують на наявність встановлених законом причин неможливості застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо імпортованих товарів. У зв`язку із неможливістю застосування першого методу визначення митної вартості товарів відповідачем послідовно було перейдено до наступних методів визначення митної вартості та застосовано резервний. Рішення про коригування митної вартості товарів прийнято митницею відповідно до норм чинного законодавства.
          Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
          Також, від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивач просить стягнути за рахунок відповідача судові витрати в суді апеляційної інстанції у розмірі 6  000 грн.
          Відповідач подав до суду заперечення проти задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. Зазначає, що витрати є завищеними та необґрунтованими, вказує, що суд вправі не присуджувати стороні всі витрати, які вона просить стягнути.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АТБ-МАРКЕТ" (код ЄДРПОУ 30487219, 49000, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА область, місто ДНІПРО, проспект ОЛЕКСАНДРА ПОЛЯ, будинок 40) зареєстроване 19.07.1999 року, про що внесено запис №12031200000000156.
27 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “АТБ - Маркет” (Покупець) та NINGBO MINI STREAM CO, Ltd (Китай) (Продавець), було укладено контракт на поставку продукції № 3371-MS/CN, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується поставити товар, а Покупець прийняти та оплатити його на умовах, визначених у Контракті. Товар, що поставляється, повинен бути виготовлений і поставлений партіями відповідно до вимог, на умовах і за цінами, які зазначені у додатках та специфікаціях до цього контракту, які є його невід`ємною частиною.
На виконання умов Контракту, згідно з інвойсом від 28.08.2023 № MS23A001-5 та Специфікацією від 28.08.2023 р. № 29 на умовах поставки FOB-Нінбо / FOB-NIngbo. (згідно з Incoterms® 2010) на адресу Покупця була поставлена наступна продукція:
Товар № 1 Резинка для волосся, артикул 22IS207-208, у кількості 32 400 шт. на загальну суму 5 832, 00 доларів США (0,18 дол. за одну шт.),
Товар № 2 Капці жіночі, артикул МХ2049, у кількості 12 000 пар на загальну суму 25 200, 00 доларів США (2,1 дол. за одну пару),
Товар № 3 Набір косметичних масажерів для обличчя, артикул 21ML529, у кількості 8 520 наборів на загальну суму 9 116,40 доларів США (1,07 дол. за один набір).
Зазначений товар розроблений та виготовлений у Китаї, виробник NINGBO MINI STREAM CO., LTD (надалі – Товар).
Товар був поставлений у відповідності до умов Контракту. Загальна вартість поставленої партії Товару склала 40 148,40 доларів США.
З метою митного оформлення поставленого Позивачеві Товару, останній подав до Одеської митниці (Відповідач/митний орган) митну декларацію № UA500500/2023/036950 від 19.10.2023 р. разом із всіма документами, які згідно з ч. 2 ст. 53 МК України подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Зокрема, були подані наступні документи, передбачені ст. 53 МК України:
- Декларація митної вартості № UA500500/2023/036950 від 19.10.2023 (код документа 1401);
- Контракт на поставку продукції від 27.12.2019 № 3371-MS/CN (код документа m4100);
- Специфікація від 28.08.2023 р. № 29 (код документа 4103);
- Сертифікат про походження товару № MS23A001-5 від 28.08.2023 (код документа 0003);
- Прайс-лист б/н від 18.08.2023р. надавався додатково разом з листом №2010/1 від 20.10.2023р. (до винесення оскаржуваного рішення);
- Пакувальний лист б/н від 28.08.2023 (код документа 0271);
- Інвойс від 28.08.2023 № MS23A001-5 (код документа 0380);
- Swift б/н від 19.09.2023 надавався разом з листом, вих. №2010/1 від 20.10.2023р. (до винесення оскаржуваного рішення);
- Виписка із бухгалтерської документації 63.2 станом на 24.11.2023 р. надавалася пізніше разом з заявою, вих. № М-2023-5179/6 від 01.12.2023 р.;
- Автотранспортна накладна б/н від 18.10.2023 (код документа 0730);
- рахунки-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 19.10.2023 №ТФ2, від 19.10.2023 №ТФ3 до договору №88190 від 09.04.2019 року;
- Довідка, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.10.2023 № 01-19/10;
- Договір №88190 від 09.04.2019 року транспортного експедирування;
- Коносамент №BW23080490B від 01.09.23
- заява на страхування окремого перевезення вантажу № 14510 від 12.09.2023 р. та Договору № 040г0д від 11.03.2020 р. добровільного страхування вантажів
Митна вартість товарів у поданій митній декларації № UA500500/2023/036950 від 19.10.2023 розрахована Позивачем згідно ст. 58 Митного кодексу України за методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються та у сукупності по товарам склала 40 148,40 доларів США.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та документів, які подані до митниці для підтвердження митної вартості товарів, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку із виявленими розбіжностями, Одеською митницею було надано електронне повідомлення з вимогою про надання у 10 - денний термін додаткових документів.
У відповідь на повідомлення № 1c99d2fb-a9ab-4cbc-ac52-c57edd43d4be Позивачем 20.10.2023 року листом, вих. № 2010/1 від 20.10.2023 р., було надано пояснення з питань викладених у повідомленні та наступні документи:  Банківські платіжні документи: swift від 19.12.2022р.; Прайс-лист виробника товару б/н від 18.08.2023р.; Комерційна пропозиція б/н від 21.08.2023р.;
За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товару, відповідачем було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000672/1 від 21.10.2023р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.10.2023 № UA500500/2023/001323.
В графі 33 зазначеного рішення UA500500/2023/000672/1 від 21.10.2023р., митний орган навів наступні підстави його прийняття: 
“ 1) відповідно до пп.в) п1 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі – МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п. 2.3 зовнішньоекономічного договору від 27.12.2019 № 3371-MS/CN ціна за товар включає в себе вартість упаковки та маркування товару але у наданих до митного оформлення документах (контракті, специфікації, інвойсі) не містять дані про числові значення такої складової митної вартості, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару”.
“ 2) Відповідно до специфікації до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 12.09.2023 №29 (далі- Специфікація) передбачена оплата за товар протягом 25 днів від дати коносамента. Для проведення митних процедур було надано коносамент №BW23080490B- 01.09.23, але в наданих до митного оформлення документах відсутні банківські платіжні документи, що підтверджують оплату за товар.”.
“ 3) У розділі 4 пункт 4.2.6 зовнішньоекономічного договору від 27.12.2019 № 3371-MS/CN зазначено, що разом з товаром продавець повинен надати копію митної декларації країни відправлення, але в пакеті документів, наданих до митного оформлення вона відсутня”.
“ 4) Подана до митного органу довідка, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.10.2023 № 01-19/10 не містять умов поставки, що унеможливлює провести перевірку достовірності декларування витрат на транспортування”.
Відповідачем в рішенні зазначено, що декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.3 статті 53 МКУ.
Не погодившись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови у митному оформленні товару, позивач звернувся до суду з цим позовом.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що декларантом до митного органу надано повний пакет документів на підтвердження митної вартості товару, відтак підстави для коригування митної вартості товару – відсутні. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
За приписами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як передбачено ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч. 4 ст. 53 Митного кодексу).
Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 26.06.2018 року (справа № 814/1996/15), від 19.06.2018 року (справа № 826/6346/16), що враховується судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.
          Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані усі документи для необхідності обчислення митної вартості товару. 
Відповідно до частини 1    статті 55 Митного кодексу України    рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою       статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою       статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до       розділу X цього Кодексу       в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до     глави 4 цього Кодексу    або до суду (частина 2    статті 54 Митного кодексу України).
Таким чином, аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року в справі №809/1884/16.
          Судом встановлено, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та документів, які подані позивачем до митниці для підтвердження митної вартості товарів, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, як підстава для прийняття оскаржуваного рішення зазначено, що відповідно до пп.в) п1 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі – МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п. 2.3 зовнішньоекономічного договору від 27.12.2019 № 3371-MS/CN ціна за товар включає в себе вартість упаковки та маркування товару але у наданих до митного оформлення документах (контракті, специфікації, інвойсі) не містять дані про числові значення такої складової митної вартості, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, на що суд зазначає наступне.
Частиною 10 ст. 58 МК України передбачено, що витрати на упаковку товару стають складовою митної вартості лише тоді, коли вони не включалися до ціни товару і були понесені покупцем.
Проте пунктом 2.3 Контракту № 3371-MS/СN від 04.05.20 р., за яким здійснювалась поставка товару, встановлено, що ціна товару включає в себе вартість упаковки та маркування товару.
Таким чином, зазначення у контракті про те, що вартість упаковки/пакування/маркування входить до ціни товару є достатнім доказом включення вартості упаковки/пакування/маркування до митної вартості товару як її складової.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 05.03.2019р. у справі № 815/5791/17: “Постання контролюючого органу, як на підставу для невизнання заявленої позивачем вартості імпортованого товару, на те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо складової митної вартості товару - вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив з огляду на те, що відповідно до умов Контракту пакування товару здійснюється за рахунок продавця, а вартість упаковки входить до ціни товару.”.
Таким чином, суд зазначає, що твердження відповідача про те, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень була відсутність у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) інформації щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів, є необґрунтованими.
Щодо посилання в оскаржуваному рішення на те, що Відповідно до специфікації до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 12.09.2023 №29 (далі- Специфікація) передбачена оплата за товар протягом 25 днів від дати коносамента. Для проведення митних процедур було надано коносамент №BW23080490B- 01.09.23, але в наданих до митного оформлення документах відсутні банківські платіжні документи, що підтверджують оплату за товар.
В специфікації від 28.08.2023 р. № 29 зазначено, що оплата здійснюється протягом 25 днів від дати коносамента. Для проведення митних процедур було надано коносамент №BW23080490B від 01.09.23.
Разом із листом вих. № 2010/1 від 20.10.2023 р., було надано Swift б/н від 19.12.2022р. (до винесення оскаржуваного рішення).
Відповідач не повинен був звертати увагу на умови здійснення оплати за товар, оскільки незалежно від того, яка встановлена відстрочка платежу, від якого моменту рахується, або яка встановлена попередня оплата, відповідні суми повинні бути включені до митної вартості, що і було зроблено декларантом.
Також відповідачем зазначено, що у розділі 4 пункт 4.2.6 зовнішньоекономічного договору від 27.12.2019 № 3371-MS/CN зазначено, що разом з товаром продавець повинен надати копію митної декларації країни відправлення, але в пакеті документів, наданих до митного оформлення вона відсутня.
З приводу цього, суд зазначає, що позивачем разом із заявою, вих. № М-2023-5179/6 від 01.12.2023 року було надано копію митної декларації країни відправлення № 310420230549545339 від 26.08.2023р.
Відповідачем в рішенні зазначено: “Подана до митного органу довідка, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.10.2023 № 01-19/10 не містять умов поставки, що унеможливлює провести перевірку достовірності декларування витрат на транспортування”.
Для підтвердження витрат на транспортування до митного оформлення було надано рахунки на оплату транспортних послуг з перевезення вантажу від 19.10.2023 №ТФ2 та від 19.10.2023 №ТФ3 до договору №88190 від 09.04.2019 року, Договір №88190 від 09.04.2019 року транспортного експедирування, довідка, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.10.2023 № 01-19/10, коносамент №BW23080490B від 01.09.23.
До митного оформлення було надано довідку, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.10.2023 № 01-19/10. Ця довідка не є обов`язковим документом, надана для відома, вказувати в ній умови поставки необов`язково. Умови поставки вказані в Інвойсі від 28.08.2023 № MS23A001-5 та в Специфікації від 28.08.2023 р. № 29 - FOB-Ningbo. Вважаємо, що розбіжність відсутня.
Разом із заявою, вих. № М-2023-5179/6 від 01.12.2023 року були надані платіжні документи № 405352 від 27.10.2023р., №405348 від 27.10.2023р. та Акти надання транспортних послуг № ТФ2 від 19.10.2023р. та № ТФ3 від 19.10.2023р.
Зауваження, що викладені відповідачем у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
Крім того, відповідачем належним чином не обґрунтовано та не доведено наявність підстав, передбачених ч.3 ст.54 Митного кодексу України для витребування додаткових документів у позивача.
Отже, висновок відповідача про те, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності, суд вважає таким, що не відповідає дійсності та спростовуються вище наведеним.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у ході судового розгляду справи суд доходить висновку, що відповідач не спростував контрактну ціну товару, а також не підтвердив об`єктивну неможливість на підставі наданих позивачем документів визначити ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору. Додаткових переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не надано, a інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Отже, згідно з нормами Митного кодексу України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Аналогічна правова позиція вказана Верховним Судом у постанові від 14.05.2019р. у справі № 820/2474/16.
Відповідач не навів належного обґрунтування неможливості застосування методів визначення митної вартості товарів, визначених статтями 58-63 Митного кодексу України, що свідчить про необґрунтованість обрання відповідачем резервного методу визначення митної вартості, передбаченого ст. 64 Митного кодексу України.
При цьому, відповідачем в оскаржуваному рішенні не надано пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначено докладної інформації та джерел, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, та не конкретизовано підстави незастосування методів щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, методів визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості.
В рішенні від 21.10.2023 року № UA500500/2023/000672/1 не зазначені джерела інформації, що використовувалась митним органом для визначення митної вартості не зазначений перелік документів, що повинні підтвердити ті обставини, що викликали сумнів у достовірності наданої інформації.
На підставі встановлених судом обставини, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно проведено коригування митної вартості за рішенням про коригування митної вартості товарів від 21.10.2023 року № UA500500/2023/000672/1
З огляду на викладене, суд першої інтанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 21.10.2023 року № UA500500/2023/000672/1 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.10.2023 № UA500500/2023/001323 прийняті відповідачем протиправно, отже є такими, що підлягають скасуванню.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрнутованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування – відсутні. 
Від позивача надійшла заява про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 6  000 грн. На підтвердження фактичний витрат заявником надано копію договору про надання правничої допомоги, додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги, акт здавання -приймання послуг, платіжний документ про сплату коштів.
Відповідач подав до суду заперечення проти задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. Зазначає, що витрати є завищеними та необґрунтованими, вказує, що суд вправі не присуджувати стороні всі витрати, які вона просить стягнути.
Розглянувши зазначене клопотання, заперечення проти задоволення клопотання,  колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання позивача, з огляду на наступне.
          Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від     12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до      ч. 5 ст. 242 КАС України.
Склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу та/або проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.05.2023 року у справі № 140/6689/20, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України.
Так, позивачем надана копію договору про надання правничої допомоги №08/02-19/1, відповідно до якого Адвокатське Об`єднання «Альянс» зобов`язується надати ТОВ «АТБ-маркет» правову (правничу) допомогу на умов та в порядку, зазначених в договорі, а ТОВ «АТБ-маркет» зобов`язується прийняти та полатити надану првову (правничу) допомогу на умовх та в порядку визначених в цьому договорі.
Відповідно до п. 3  додаткової угоди №18/12 до договору про надання правничої допомоги №08/02-19/1, за надання правової (правничої) допомоги у суді апеляційної інстанції (Третьому апеляційному адміністративному суді) вартість послуг складає 6000 грн, в том числі ПДВ 1000 грн. Вартість послуг (гонорар) вкючає в себе: повне супроводження справи в суді та є незмінною (фіксованою) незалежно від кількості судових засідань, витраченого часу на підготовку всіх необхідних документів, транспортних та інших витрат. 
Відповідно до Протоколу №18/07 про виконання робіт (надання послуг) АО «Альянс» у суді апеляційної інстанції  у справі №160/961/24 вартість наданої правової (првавничої) допомоги у суді апеляційної інстанції становить 6  000 грн., в тому числі ПДВ1000 грн.
Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 6000.00 грн. є завищеними з урахуванням складності справи, а також реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг), а саме виготовлення відзиву на апеляційну скаргу. На думку колегії суддів, сума витрат на правничу допомогу яка відповідає складності справи та обсягу наданих послуг становить 3000 грн.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхдне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 3000 грн.
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Одеської митниці – залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративног суду від 14.05.2024 в адміністративній справі № 160/961/24 – залишити без змін.
          Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (код ЄДРПОУ 30487219, 49000, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА область, місто ДНІПРО, проспект ОЛЕКСАНДРА ПОЛЯ, будинок 40)  судові витрати зі сплати витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції  у розмірі 3  000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (код ЄДРПОУ 44005631, 65078, ОДЕСЬКА ОБЛ., М. ОДЕСА, ВУЛ. ЛИП ІВАНА ТА ЮРІЯ, БУД. 21А).
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко