Номер провадження: 22-ц/813/7121/24 
Справа № 496/5625/23
Головуючий у першій інстанції Дранікова С.М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Волкової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Шуляченко Ірини Олексіївни, представника ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року про закриття провадження у справі, постановлену під головуванням судді Дранікова С.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Зезик Вячеслав Андрійович про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників,- 
в с т а н о в и в:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Зезик В.А. про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року провадження у справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору. 
Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Шуляченко І.О., представник ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначила, що підставою закриття провадження у справі судом зазначено відсутність предмету спору, оскільки відповідач ОСОБА_2 не набув права володіння, користування чи розпорядження спірним майном, однак на думку апелянта суд не врахував роз`яснень вищих судових інстанцій, не з`ясував характер виниклих спірних правовідносин, а тому безпідставно прийшов до висновку про закриття провадження у справі.
Апелянт зазначила, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї.
Крім того, апелянт звернула увагу, що судом було прийнято рішення про закриття провадження у справі вже після того, як було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 10 грудня 2024 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 124, 125-126).
Від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 127-128).
Від адвоката Шуляченко І.О., представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 129-130).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача з даним позовом та на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_2 не набув права володіння, користування чи розпорядження спірним майном, а тому суд дійшов висновку про відсутність предмету спору.
Однак, з такими висновками суду, колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Зезик В.А. про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, в якому просила:
- припинити право ОСОБА_2 на 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що залишилася у спадок після смерті ОСОБА_3 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .
Розглядаючи справу, суд першої інстанції постановив ухвалу про закриття провадження по справі, виходячи з того, що суду не надано доказів того, що відповідачу нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , в зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що відповідач на час розгляду справи набув права власності на спірне майно, а тому суд дійшов висновку, що між сторонами відсутній предмет спору.
Колегія суддів вважає даний висновок таким, що зроблений з порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову – це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.
Як вбачається з матеріалів справи,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3  помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №152.
Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 , яка є матір`ю померлого, звернулась до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Зезика В.А. з заявою про прийняття спадщини та 29.05.2023 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку.
Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Зезика В.А. від 13.05.2024 року №82/0116, відповідач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину йому ще не видано.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі не взяв до уваги, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї, а відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном, що також свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору.
Разом з тим, відсутність реєстрації права власності не може свідчити про те, що між сторонами відсутній спір, оскільки спадкоємець, який в установленому законом порядку прийняв спадщину не позбавлений права володіння та користування спадковим майном, яке виникає з часу відкриття спадщини, а тому суд першої інстанції не мав визначених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність між сторонами предмету спору.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05 квітня 2024 року було закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті, тобто суд з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства вирішив питання про закриття провадження у відкритому судовому засіданні після закриття підготовчого провадження.
За наведених підстав, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 353 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК.
Таким чином, розподіл судових витрат, сплачених заявником за подання апеляційної скарги, має бути здійснено судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Шуляченко Ірини Олексіївни, представника ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 17 грудня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда