Справа № 462/8032/23                                Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/866/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
Cуддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
Cекретар Іванова О.О.
З участю:заявниці ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №462/8032/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 ,- про визнання фізичної особи безвісно відсутньою
в с т а н о в и в:
17 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження,-про визнання ОСОБА_3 безвістно відсутнім. 
       Заява мотивована тим, що її колишній чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 1999 році залишив сім`ю і з того часу вони проживають окремо, втративши з ним будь-який зв`язок. Їй невідоме місце проживання колишнього чоловіка, у зв`язку з чим просила суд визнати його безвісно відсутнім.
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 13 лютого 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,- відмовлено за безпідставністю.
       Рішення суду оскаржила заявниця ОСОБА_1 .
       Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним.
       За наявності підстави вважати особу безвісно відсутньою, встановлювати додатково обставини, які б свідчили про загрозу особі смертю, або підтверджували її загибель для вирішення питання про її безвісну відсутність, вважає не потрібно.
       Нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку заявника в даній категорії справ спільно проживати із особою, щодо якої він звертається до суду про визнання безвісно відсутньою. Без визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім, їхня донька ОСОБА_4 не зможе скористатися правом на отримання державного утримання (соціальної допомоги) у зв`язку із втратою годувальника.
       Додатково факт відсутності ОСОБА_3 та невідомість місця його знаходження можуть підтвердити свідки.
Просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 13 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити її заяву про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 безвісно відсутнім.
       Заслухавши пояснення заявниці ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Матеріалами справи та судом встановлено, що 25 квітня 1987 року між заявницею ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено шлюб, який рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31 липня 2017 року розірвано.
       Згідно пояснень заявниці ОСОБА_1 та довідки КП «Левандівка» від 25 вересня 2023 року, ОСОБА_3 , 1966 р.н. був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 14 березня 1996 року по 30 березня 2004 року.
       Згідно даних Державної прикордонної служби України, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями ОСОБА_3 , в базі даних не виявлено.
       В міському відділі реєстрації актів цивільного стану м.Львова не виявлено актового запису про зміну імені ОСОБА_3 .
       Із закладів охорони здоров`я відсутні відомості щодо ОСОБА_3 про укладення декларації із сімейним лікарем, про перебування на лікуванні у КЗ «ЛОДКПЛ».
       Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив, що відсутні докази зникнення безвісті ОСОБА_3 , окрім цього, заявниця ОСОБА_1 як колишня дружина ОСОБА_3 не наділена правами звертатися із зазначеною заявою, оскільки останній з 1999 року не був членом її сім`ї, шлюб між ними розірвано.
       З висновками суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується.
       Відповідно до ст.43 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
       Безвісна відсутність-це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Такий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17.
       З пояснень заявниці ОСОБА_1 та рішення Залізничного районного суду м.Львова від 31 липня 2017 року, яким шлюб між заявницею та ОСОБА_3 розірвано, встановлено, що з 1999 року заявниця не спілкувалася з ОСОБА_3 , місце його перебування невідоме. В той же час, останній не був членом її сім`ї з того часу фактично, та з часу розірвання шлюбу у 2017 році юридично, що не має для неї будь-яких правових наслідків, оскільки заявниця є неналежною стороною у справі.
       В суді апеляційної інстанції заявниця пояснила, що визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім необхідно для дочки-зацікавлена особа у справі ОСОБА_2 , отримувати соціальну допомогу по втраті годувальника, оскільки дочка є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, опорно-рухового апарату. В той же час, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , вправі була звертатися в суд особисто та залучити до участі у справі орган соціального захисту, чого не було зроблено.
       З 1999 року ні заявниця, ні ОСОБА_2 не зверталися у відповідні органи щодо розшуку ОСОБА_3 , не цікавилися у його родини щодо місця перебування останнього.
       Враховуючи те, що судом першої інстанції встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.
       Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст..375 ЦПК України).
       Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної 
інстанції 
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
       Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 лютого 2024 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк