Справа № 930/491/23
Провадження № 22-ц/801/2359/2024
Категорія: 56
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року	Справа № 930/491/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Матківської М. В.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Фоміна М. В. на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області у складі судді Царапори О. П. від 09 березня 2023 року про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна,

встановив:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з  ОСОБА_3 на його користь 95 000 грн 00 к. безпідставно набутих коштів за недійсним правочином.
       Ухвалою від 09 березня 2023 року Немирівський районний суд Вінницької області затвердив мирову угоду від 09 березня 2023 року, укладену у цій цивільній справі в наступній редакції та з наступними умовами:
-Відповідач визнає свій обов`язок щодо повернення безпідставно набутого майна, однак в зв`язку з відсутністю коштів погоджується в рахунок погашення боргу в розмірі 95 000 грн 00 к. передати належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 
-Позивач погоджується прийняти у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу відповідачем в розмірі 95 000 грн 00 к.
-Сторони, підписуючи цю мирову угоду, заявили про те, що у процесі її укладення діяли в межах наданих повноважень, без порушення прав та інтересів третіх осіб. Наслідки укладення мирової угоди сторонам відомі та зрозумілі.
       Провадження у справі закрито, у зв`язку із затвердженням мирової угоди.
       Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що укладена між сторонами мирова угода не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, укладена в інтересах сторін у справі.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Фомін М. В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії підготовчого провадження.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на те, що заочним рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року у справі № 930/1573/22 стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 70500 грн 00 к., 19128 грн 93 к. інфляційних втрат та 3071 грн 10 к. – 3 % річних від простроченої суми.
        ОСОБА_3 до теперішнього часу ухиляється від виконання цього рішення суду та зобов`язань, що йому передували.
       За результатами виконавчого провадження на виконання рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року встановлено, що єдиним майном ОСОБА_3 є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори 01 листопада 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6261.
       Таким чином укладення затвердженої мирової угоди, якою врегульовано перехід на користь ОСОБА_2 належного ОСОБА_3 нерухомого майна (його єдиного ліквідного майна), суперечило закону та мало спрямування на уникнення виконання судового рішення про стягнення боргу. За наслідками таких дій сторін ОСОБА_1 втратив можливість задоволення своїх вимог за рахунок єдиного майна ОСОБА_3 , що станом на день подання позову у цій справі, набуло статусу майна, на яке може бути звернено стягнення за виконавчим документом у справі № 930/1573/22 на користь ОСОБА_1 . Зловживаючи своїми процесуальними правами сторони свідомо приховали від суду першої інстанції ту обставину, що укладення цієї угоди мало вплив на права та інтереси ОСОБА_1 , а суд першої інстанції не залучав його до участі у розгляді справи. 
       Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди, не встановив, чи її умови не виходять за межі предмета спору, не перевірив чи не порушує ця мирова угода права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про її затвердження та закриття провадження у справі. 
       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
       Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Згідно з статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
       Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції виходив із того, що укладена між сторонами мирова угода не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, укладена в інтересах сторін у справі.
       З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.
       Відповідно до статті 207 ЦПК України установлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. 
       Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. 
       До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені повноваження представників сторін вчинити відповідні дії.
       Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
       Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
       Як встановлено з матеріалів справи мирова угода, укладена між  ОСОБА_2  та ОСОБА_3  порушує інтереси  ОСОБА_1 .
       Так матеріалами справи підтверджено, що в провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів на загальну суму 92700 грн 03 к.
       Заочним рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2022 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 70500 грн 00 к. грошових коштів, оплачених в якості передоплати; 19128 грн 93 к. інфляційних збитків; 3071 грн 10 к. три проценти річних від простроченої суми; 992 грн 40 к. у відшкодування судових витрат.
       У лютому 2023 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна, тобто після звернення до суду ОСОБА_1 .
       З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_3 відчужив майно на підставі мирової угоди на користь ОСОБА_2 , маючи невиконані зобов`язання перед  ОСОБА_1 , які вже були встановлені судовим рішенням.
       Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
       Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (договір, як підстава наявного зобов`язання встановлений пунктом 1 частини другої статі 11 ЦК України). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
       Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
       Таким чином  ОСОБА_3 , укладаючи мирову угоду, був обізнаний про зміст своїх зобов`язань, порядок та строки їх виконання.
       У постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 Верховний Суд зробив правовий висновок про те, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.
       Постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі суд першої інстанції не встановив чи укладена між сторонами мирова угода стосується лише прав та обов`язків сторін та предмета позову та не порушує права і законні інтереси інших осіб, у зв`язку з чим прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення заяви. 
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи (стаття 379 ЦПК України).
       З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
При цьому апеляційним судом не може бути вирішене питання щодо розподілу судових витрат, тому що апеляційний суд не ухвалює остаточне судове рішення у справі, а направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання щодо розподілу судових витрат між сторонами має бути вирішено судом першої інстанції в порядку статті 141 ЦПК України за наслідками розгляду справи по суті.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, 

постановив:

        Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Фоміна М. В. задовольнити.
       Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 06 грудня 2024 року).

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий

                                                                               М. В. Матківська