ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 688/1265/24
Провадження № 22-ц/4820/1653/24

       Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №688/1265/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах адвокатом Хоменко Оленою Миколаївною, на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2024 року (суддя Березюк Н.П., повне судове рішення складено 28 червня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував, що згідно із судовим наказом, виданим Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області від 18 вересня 2023 року, з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що оскільки ОСОБА_3 не є його рідною дочкою, Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області розпочато судовий розгляд справи про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини (№688/2644/23). 
Водночас, ОСОБА_1 зауважує, що 04.11.2023 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 у нього народися син ОСОБА_5 , у зв`язку із чим, у позивача наявні значні витрати по утриманню дружини та дитини, зокрема - це витрати на оренду житла та на загальне їх забезпечення. Поміж того, у ОСОБА_1 немає у власності ні транспортного засобу, ні нерухомого майна, а лише засоби для щоденного проживання.
Позивач посилається на те, що його дружина не працює, зареєстрована внутрішньо-переміщеною особою, нерухомого чи рухомого дороговартісного майна немає. На думку позивача, з огляду на високі доходи, у зв?язку із військовою службою, розмір стягуваних аліментів перевищує реальні потреби дитини.
Враховуючи народження сина, ОСОБА_5 , який також потребує належного матеріального забезпечення, подальша сплата аліментів у розмірі, встановленому судовим наказом, є обтяжливою для позивача та його сім?ї. А тому, на думку позивача, зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/8 забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме її потребам, не порушуючи прав дитини.
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу).
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2024 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хоменко О.М., оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, позивач зазначає, що відповідно до абзацу першого пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв?язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Позивач вказує, що відповідно до Постанови КМУ від 26.02.1993 №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» (у редакції, яка діяла до 16.11.2022), зокрема п.п 2 п.1 утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати. При цьому, пунктом 8 цієї ж постанови (у редакції, яка діяла до 16.11.2022) передбачено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв?язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.
Позивач зауважує, що додаткова винагорода, яку він отримує та з врахуванням якої відраховуються аліменти, не має постійного характеру, а передбачена на період дії воєнного стану.
Разом з тим, постановою КМУ від 11.11.2022 №1263, що набула чинності 16.11.2022, внесено зміни до пункту 8 Постанови КМУ від 26.02.1993 №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», якою передбачено стягнення з інших установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану.
Таким чином, як зазначає позивач, при розгляді цієї справи судом встановлено, що додаткова винагорода, визначена Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, що виплачується на період воєнного стану, належить до одноразових видів грошового забезпечення і не включається до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, через що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хоменко О.М., просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) на 1/8 частину усіх видів заробітку (доходу).
У відзиві на апеляційну каргу ОСОБА_2 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Відповідачка зауважує, що звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Так, позивач посилається на те, що у нього відбулися зміни в сімейному стані, однак, ОСОБА_2 вважає, що позивачем не надано доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Від часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у позивача навпаки дохід збільшився. Крім того, позивач у своїй скарзі посилається на виплати додаткових винагород (грошових забезпечень), але аліменти в даному випадку стягуються у відсотковому відношенні, а не у твердій грошовий сумі. Відповідачка вважає, що дане питання виходить за межі повноважень суду і повинне вирішуватися на стадії виконання рішення (із яких доходів позивача повинні стягуватися аліменти на утримання доньки). А тому, на думку відповідачки, доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.
Учасники справи та їх представники до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.06.2019, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області 08.05.2023, у справі № 688/1369/23 2/688/400/23 (а.с.7-10)
Сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.
Згідно судового наказу від 18.09.2023 в справі 688/3177/23 №2-н/688/329/23 із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).
15.07.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.07.2023 та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.14, 15). 
Відповідно до копії довідки Сихівського відділу соціального захисту Львівської міської ради від 27.03.2023 №1333-7001748317, дружина позивача ОСОБА_7 є внутрішньо-переміщеною особою (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), її місце перебування зареєстроване у АДРЕСА_2 (а.с.16).
Як вбачається із довідки про доходи в/ч НОМЕР_3 від 01.03.2024, позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_3 , його заробітна плата за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року склала 787651,46 грн і за період з листопада 2023 року по лютий 2024 року стягнуто аліменти в сумі 123150,80 грн (а.с.17).
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2024 року, що набрало законної сили 27 травня 2024 року, у справі №688/2644/23 відмовлено у задоволенні позову адвоката Возняк А.Г. в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.
Постановляючи оскаржуване судове рішення та відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що розмір аліментів, стягнутий за судовим наказом, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двоє дітей без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та суперечитиме її інтересам. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.
Так, у частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789XII (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналогічні положення закріплені частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального права є голослівними, адже суд при ухваленні рішення вірно керувався положеннями статей 182, 192 СК України, що регулюють спірні правовідносини.
Аргументи апеляційної скарги про те, що додаткова винагорода, яка виплачується на період воєнного стану, належить до одноразових видів грошового забезпечення, а тому не включається до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, що є підставою для зменшення розміру аліментів, не заслуговують на увагу.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено, та він триває дотепер.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України, деяким іншим особам визначається відповідно до наказу Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Згідно п. 2 Розділу І Наказу № 260 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Щомісячні основні та додаткові види виплачуються в поточному місяці за минулий. Одноразові додаткові види в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 (застосовуються з 01 лютого 2023 року) внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07 червня 2018 року № 260, згідно яких додаткова винагорода, визначена Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168, належить до одноразових видів грошового забезпечення.
Згідно абз. 16 п. 2 розділу I Порядку № 260 (зі змінами, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року) до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану.
Таким чином, до 01 лютого 2023 року ця допомога, жодним нормативним актом не відносилась до одноразових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п. 1 постанови КМУ «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 року № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.
Згідно п. 8 постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 року № 146 з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.
Колегія суддів зауважує, що жодним нормативно-правовим актом не визначено, що додаткова винагорода, визначена Постановою № 168, є грошовим забезпеченням, що не має постійного характеру.
Постанова Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», на яку міститься посилання в статті 81 СК України, також передбачає, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.
Крім того, 16 листопада 2022 року до пункту 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою КМУ від 26 лютого 1993 року № 146 внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1263, яка набула чинності 16 листопада 2022 року, а саме доповнено фразою після слів «З усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується за період воєнного стану».
Таким чином, починаючи з 16 листопада 2022 року, додаткова винагорода на період дії воєнного стану включена до видів грошового забезпечення, з яких може проводитися утримання аліментів.
Крім того, згідно п. 13 Постанови № 146 утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.
Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток», в контексті приписів Постанови № 146, може розумітися, як визнання цих понять синонімами видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.
Аналогічний правовий висновок містить постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що законодавець, маючи на меті належне забезпечення дитини для її повноцінного духовного та фізичного розвитку, міг з будь-яких причин не охоплювати аліментними зобов`язаннями додаткову винагороду на період воєнного стану. Внесенням відповідних змін 16 листопада 2022 року законодавець лише конкретизував перелік видів грошового забезпечення, із яких справляється нарахування аліментів, задля усунення проблемних питань при нарахуванні аліментів, а не «створив» новий вид доходів, який раніше таким не визнавав.
А тому, на думку апеляційного суду, додаткові виплати, що нараховуються позивачу, відповідно до Постанови № 168 від 28 лютого 2022 року до та після 16 листопада 2022 року не є одноразовим нерегулярним видом грошового забезпечення, мають постійний характер та відносяться до видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей батьків, інших осіб.
Аналогічна правова позиція викладена в судових рішеннях Верховного Суду від 28 лютого 2024 року справа № 209/3260/13-ц, від 7 лютого 2024 року справа № 331/4185/19.
Посилання в апеляційній скарзі на врахування колегією суддів наявності інших сімейних обставин, що є підставою для зменшення розміру аліментів, не приймаються до уваги апеляційним судом.
Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що надані позивачем докази хоча і свідчать про те, що позивач несе обов`язок по утриманню ще однієї дитини, однак поряд з розміром доходів, які отримує відповідач, надані докази не свідчать про погіршення матеріального становища позивача та неспроможність його сплачувати аліменти у визначеному судовим наказом розмірі.
А тому, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання доньки.
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено. 
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в його інтересах адвокатом Хоменко Оленою Миколаївною, залишити без задоволення.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 жовтня 2024 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай