КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
14 листопада 2024 року                                                                             м. Київ
 
Унікальний номер справи № 752/12281/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10611/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.
суддів - Рейнарт І.М., Ящук Т.І., 
за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод матір`ю у спілкуванні з дитиною батьку та бабі, визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою дитиною, -
 
в с т а н о в и в :
 
У вересні 2022 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Татарченко К.М. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не чинити перешкоди батьку малолітньої дитини ОСОБА_2 та бабусі малолітньої дитини ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні та піклуванні щодо свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживання з батьком та побачення з дитиною без обмежень у часі кожної другої та четвертої неділі кожного місяця за місцем проживання батька;
визначити способи участі ОСОБА_3 у вихованні та піклуванні щодо малолітнього онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно: необмежене право спілкування особисто з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом телефонного зв`язку та інтернет зв`язку, у зручний для дитини час (під час перебування дитини з матір`ю); за попередньою домовленістю з матір`ю дитини два рази на тиждень з 16:00 по 20:00 год. відвідувати дитину та мати можливість спілкування за місцем проживання матері (коли дитина перебуває з нею); ОСОБА_3 два рази на місяць, через тиждень (під час перебування дитини з матір`ю), в п`ятницю з 18:00 год. по неділю 19:00 год. забезпечити можливість відвідання онуком місця проживання бабусі - АДРЕСА_1 , без присутності матері, за попередньою домовленістю з нею та враховуючи бажання дитини; забезпечити бабусі побачення та спілкування з онуком у день його народження та під час свят, враховуючи бажання дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю та в її присутності; побачення та спілкування з онуком під час канікул за попередньою домовленістю з матір`ю, зобов`язавши ОСОБА_1 інформувати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в разі зміни місця проживання дитини, про місце знаходження останньої (т. 1 а.с. 1-2).
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_2 перебуває з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час шлюбні стосунки припинені. Подальше спільне проживання з відповідачем однією сім`єю неможливе, оскільки сторонами втрачено почуття кохання та бажання бути разом. Позивачем ініційовано розірвання шлюбу з відповідачем. 
Вказував, що 10 серпня 2022 року близько 18 години відповідач забрала їхню спільну дитину з прогулянки з бабусею ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , посадила в автомобіль та поїхала в невідомому напрямку. На телефонні дзвінки та повідомлення на мобільний телефон ОСОБА_1 не відповідає, про місцезнаходження дитини, умови її проживання відмовляється повідомляти ОСОБА_2 . 
Стверджував, що через відсутність спілкування із сином ОСОБА_2 відчуває сильне емоційне пригнічення, адже між ним та сином існує сильний зв`язок, він кожен день бачився із сином та приділяв належну увагу вихованню та утриманню дитини, бажав спілкуватися з ним (т. 1 а.с. 1-2).
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод матір`ю у спілкуванні з дитиною батьку та бабі, визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою дитиною, задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено час для зустрічей батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання батька або ж у місцях для дозвілля: у парні тижні року з 17:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі;непарні тижні року вівторок, парні тижні року четвер з 15:00 години до 20:00 години; літні канікули - чотири тижні; день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 в непарні роки. 
Батько ОСОБА_2 забирає дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з місця проживання/перебування/навчання та повертає за місцем проживання матері.
Батьки дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погоджують: період перебування сина під час літніх канікул з батьком; можливість спільного святкування дня народження дитини.
Встановлено адаптивний період для зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом місяця кожної суботи з 12:00 до 15:00, кожної неділі з 14:00 до 17:00 год. у присутності матері у місцях для дозвілля дитини.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено час для зустрічей баби ОСОБА_3 з внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної середи, або ж інший день тижня за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 з 15:00 години до 20:00 години за місцем проживання ОСОБА_3 або ж у місцях для дозвілля.
Встановлено адаптивний період для зустрічей баби ОСОБА_3 з внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом місяця кожної середи з 17:00 до 18:30 год. (або ж у інший час за домовленістю з матір`ю ОСОБА_1 у присутності матері у місцях для дозвілля.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засобами інтернет зв`язку за допомогою технічних засобів, які будуть забезпечені для дитини ОСОБА_3  (т. 2 а.с. 36-48).
Не погодившись з рішенням районного суду, 09 квітня 2024 року ОСОБА_1  звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (т. 2 а.с. 58-61).
На обґрунтування скарги зазначила, що оскаржуване рішення ухвалене із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Посилалась на те, що за період перебування у шлюбі позивач систематично чинив домашнє насильство по відношенню до відповідачки, яке виражалося в психологічному тиску, пригнічуванні, образах честі і гідності останньої як жінки та в застосуванні фізичної сили в присутності дитини. Останній факт мав місце 09 серпня 2022 року, після якого відповідачка разом із сином перебувала в Кімнаті кризового реагування для осіб, що постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, а дитина спілкувалася з психологом. З початку серпня 2022 року дитина проживає з матір`ю, де створені всі умови для його проживання. Між ними склався стійкий емоційний та соціальний зв`язок, як між матір`ю та дитиною відповідного віку. 
Вказувала, що неодноразово повідомляла позивача про потреби дитини в одязі, взутті, про необхідність коштів для задоволення вказаних потреб, але останній ігнорував прохання, а також відмовляв у допомозі. Стверджувала, що не перешкоджає спілкуванню позивача з сином, але вважає, що таке спілкування та побачення мають бути контрольованими, дисциплінованими та без ризиків для психологічного стану дитини. 
Вважала за необхідне встановити графік побачень малолітнього сина з батьком в такому порядку: побачення два рази на місяць протягом восьми годин у будь-який вихідний день за попередньою домовленістю з матір`ю дитини із обов`язком батька забирати дитину від матері за місцем її фактичного проживання або за місцем її зареєстрованого місця проживання та повертати дитину матері за місцем її фактичного проживання або за місцем її зареєстрованого місця проживання, а також забезпечувати усіма необхідними речами, ліками та харчуванням дитину протягом часу, який дитина знаходиться з батьком; ОСОБА_3 може спілкуватися та проводити час з онуком у дні та години відведені ОСОБА_2 , так як вони проживають разом в одній квартирі і обсягу такого спілкування буде достатньо для забезпечення інтересів дитини. 
Зазначала, що в даний час, з метою забезпечення безпеки дитини, відповідачка ОСОБА_1 разом із сином перебувають за кордоном, де створені всі умови для розвитку дитини. Дитина займається онлайн. Крім того, до закінчення воєнного стану в Україні відповідачка з дитиною не планує повертатися назад на постійне проживання в Україну з міркувань забезпечення безпеки для дитини та спокійного середовища для виховання та розвитку, зазначене унеможливлює виконання судового рішення суду першої інстанції протягом дії воєнного стану в Україні та до моменту його скасування або припинення.
Звертала увагу, що судом першої інстанції було встановлено, що між сторонами у справі наявний конфлікт, що підтверджується доданими представником відповідачки до матеріалів справи доказами, а саме копіями: повідомлення Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 21.05.2022, довідки Інспектора СПДН Дарницького УП ГУНП у м. Києві за фактом перевірки повідомлення ОСОБА_1 від 20.08.2022, рапортів оперативного чергового Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 14.08.2022 та 23.08.2022, заяв ОСОБА_1 від 13.08.2022 та 23.08.2022, відповідно до яких відповідачка неодноразово зверталася до Дарницького УП ГУНП у м. Києві з повідомленнями про домашнє насильство зі сторони чоловіка. При цьому, судом не було надано належної оцінки зазначеним фактам та поза увагою суду залишилося те, що саме позивач ОСОБА_2 був ініціатором конфліктів в сім`ї та чинив домашнє насильство, яке виражалося в психологічному тиску, пригнічуванні, образах честі і гідності відповідачки як жінки та в застосуванні фізичної сили в присутності дитини. Той факт, що дитина була свідком (очевидцем) такого насильства свідчить про те, що позивач вчиняв домашнє насильство й щодо дитини та дитина у цьому випадку є також постраждалою особою. 
Крім того, вказувала, що судом було встановлено з копії Акта оцінки потреб сім`ї/особи від 26.08.2022, копії висновку оцінки потреб сім`ї до Акта оцінки потреб сім`ї/особи, копії Акта оцінки потреб сім`ї/особи від 02.12.2022, копії висновку оцінки потреб сім`ї до Акта оцінки потреб сім`ї/особи, що малолітній ОСОБА_4 проживає з матір`ю в квартирі, де дотримуються санітарно-гігієнічні норми, наявна побутова техніка, продукти харчування та всі необхідні речі для повноцінного розвитку та виховання дитини. Зі спостережень фахівця в родині наявні теплі дружні стосунки. Відповідно до копії інформації Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд заяви щодо обстеження умов проживання дитини та усунення перешкод у спілкуванні з нею від 18.11.2022 встановлено, що умови для проживання дитини матір`ю створено належним чином, дитина забезпечена всім необхідним. Отже, саме відповідачкою були створені належні умови для дитини. Однак, позивачі не надали жодних доказів, що ними створені належні умови для перебування дитини, при цьому, суд не маючи таких доказів, ухвалив в рішенні встановити час для зустрічей батька з дитиною за місцем проживання батька та встановити час для зустрічей баби з внуком також за місцем її проживання. Рішення суду в цій частині взагалі не містить встановлення, дослідження та аналізу обставин створення позивачами належним умов для перебування у них дитини. 
Звертала увагу, що представник відповідачки у суді першої інстанції зазначав, що на даний час, з метою забезпечення безпеки дитини, відповідачка ОСОБА_1 разом із сином перебувають за кордоном, де створені всі умови для розвитку дитини. Суд має враховувати пріоритет права дитини на життя, перебування її в безпечному середовищі. Позивачами не надано доказів на спростування серйозних ризиків для дитини в разі їх з матір`ю повернення до держави на місце постійного проживання в Україні. Отже, суд не врахував, що в Україні введено та наразі діє воєнний стан, а також те, що на даний стан відповідачка з сином перебувають за кордоном в цілях безпеки. Вирішуючи даний спір, що стосується прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя. А з урахуванням перебування відповідачки з дитиною до закінчення воєнного стану за кордоном виконання рішення суду 1-ї інстанції у разі набуття ним чинності буде неможливим або відповідачка буде вимушена привезти дитину в Україну в умовах воєнного стану та небезпеки, що не відповідає інтересам дитини та порушує право дитини на безпечне дитинство та право на життя (т. 2 а.с. 58-64).
13 червня 2024 року до суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Татарченка К.В., в якому останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (т. 2 а.с. 140-199).
 
У судовому засіданні 04 липня 2024 року, 29 серпня 2024 року і 26 вересня 2024 року, позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їх представник - адвокат Татарченко К.В. заперечували проти скарги і просили її відхилити (т. 2 а.с. 206-207, 237 т. 3 а.с. 19).
В судове засідання 14 листопада 2024 року особи, які беруть участь у справі, не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що є письмові розписки. Позивачка ОСОБА_3 про розгляд справи судом 14 листопада 2024 року була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Татарченко К.В., про що у справі є письмова розписка. Відповідачка ОСОБА_1 та третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, кожна окремо, були сповіщені повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, про що у справі є докази. Відповідачка ОСОБА_1 подала письмові заяви в яких підтримала скаргу і просила розглянути справу за її відсутності. Адвокат Сінкевич А.О. повідомив до апеляційного суду, що не представляє інтереси ОСОБА_1 на стадії апеляційного розгляду справи (т. 2 а.с. 126-139, 208-210, 214-215, 232-234, 238, 242-248 т. 3 а.с. 10-18, 24-32, 60-75).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, у шлюбі народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (т. 1 а.с. 26, 27). 
ОСОБА_3 є бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Сімейні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинено, сторони проживають окремо. Син  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 .
Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявний конфлікт, що підтверджується доданими представником відповідачки до матеріалів справи доказами, а саме копіями: повідомлення Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 21 травня 2022 року, довідки Інспектора СПДН Дарницького УП ГУНП у м. Києві за фактом перевірки повідомлення ОСОБА_1 , рапортів оперативного чергового Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 14 серпня 2022 року та 23 серпня 2022 року, заяв ОСОБА_1 від 13 серпня 2022 року та 23 серпня 2022 року, відповідно до яких відповідачка ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Дарницького УП ГУНП у м. Києві з повідомленнями про домашнє насильство зі сторони чоловіка (т. 1 а.с. 86-87, 88-89, 90, 91, 92-93, 94, 95, 96, 97).
Відповідно до копії договору № 89 від  10 серпня 2022 року про надання послуги короткострокового місця безпечного тимчасового цілодобового перебування у Кімнаті кризового реагування для осіб, що постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству (т. 1 а.с. 132-134), копії довідки Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству (КМЦГР) від 19 серпня 2022 року (т. 1 а.с. 135), відповідачка ОСОБА_1 разом із дитиною ОСОБА_4 з 10 серпня 2022 року перебували у Кімнаті кризового реагування для осіб, що постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, куди вони потрапили після конфлікту, який 09 серпня 2022 року чоловік вчинив відносно неї (відповідачки) економічне, психологічне і фізичне насильство в присутності дитини (т. 1 а.с. 79, 80, 84).
Відповідно до копії постанови Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (т. 1 а.с. 39-40). 
Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року залишено без змін (т. 1 а.с. 198-201).
Як встановлено з копії Інформаційної довідки Центру сім`ї Дарницького району м. Києва Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 08 грудня 2022 року № 10181-77 (т. 1 а.с. 154) та копії консультативного висновку дитячого невролога ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка»» від 20 вересня 2022 року (т. 1 а.с. 99) малолітній ОСОБА_4 має ситуативно обумовлений невротичний розлад з тривожним компонентом, заїкання та отримав послугу з консультування дитячого психолога.
З копії Акта оцінки потреб сім`ї/особи від 26.08.2022 (т. 1 а.с. 148-153) копії висновку оцінки потреб сім`ї до Акта оцінки потреб сім`ї/особи (т. 1 а.с. 144-146), копії Акта оцінки потреб сім`ї/особи від 02.12.2022 (т. 1 а.с. 100-105) копії висновку оцінки потреб сім`ї до Акта оцінки потреб сім`ї/особи (т. 1 а.с. 106-108), судом встановлено, що малолітній ОСОБА_4 проживає з матір`ю в квартирі, де дотримуються санітарно-гігієнічні норми, наявна побутова техніка, продукти харчування та всі необхідні речі для повноцінного розвитку та виховання дитини. Зі спостережень фахівця в родині наявні теплі дружні стосунки.
Відповідно до копії інформації Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд заяви щодо обстеження умов проживання дитини та усунення перешкод у спілкуванні з нею від 18.11.2022 (т. 1 а.с. 204) встановлено, що ОСОБА_1 разом із сином проживають по АДРЕСА_3 . Умови для проживання дитини матір`ю створено належним чином, дитина забезпечена всім необхідним.
Відповідно до висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність визначення ОСОБА_2 способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 від 24.03.2023 № 100-3133 Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за доцільне встановити ОСОБА_2 наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : у парні тижні року - з 17:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі, непарні тижні року - вівторок та четвер з 17:00 до 20:00 дитина проводить з батьком. Батько забирає дитину за місцем проживання/перебування/ навчання та повертає за місцем проживання з матір`ю. Літні канікули - 3 тижні дитина перебуває на відпочинку з батьком про дату та місце проведення відпочинку батько повідомляє матір не пізніше, ніж за два тижні. День народження дитини (29 серпня) в непарні роки організовує батько (з можливістю матері бути присутньою та привітати дитину), в парні роки організовує мати (з можливістю батьку бути присутнім та привітати дитину). Під час зустрічей батько зобов`язаний дотримуватися режиму дня та харчування дитини (т. 1 а.с. 118-123).
 
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У пункті 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст. 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
За змістом ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч. 2 ст. 159 СК України).
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
За висновками Європейського суду з прав людини, - між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, Рішення від 07 грудня 2006 року).
Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.
Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.
Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року в справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що: «законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування».
При вирішенніданого спору необхідно враховувати передусім інтереси дитини, зважаючи на конкретні обставини справи.
У справі, що переглядається судом встановлено, що між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існує спір щодо участі батька і бабусі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не вдалося вирішити у позасудовому порядку, у зв`язку з чим позивачі (батько дитини та бабуся) вимушені були звернутись до суду з позовом за захистом своїх прав, шляхом порушення питання про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу їх участі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини та бабуся проявляють бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .  Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька та бабусі на спілкування із дитиною судом не встановлено. Крім того, право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. 
При цьому, дії відповідачки ОСОБА_1 свідчать про те, що з її боку мало місце створення перешкод у спілкуванні батька та бабусі з дитиною. Крім того, встановлені у справі обставини свідчать про неприязні стосунки між сторонами, що само по собі впливає на відносини між батьком та дитиною, бабусею та онуком, за умови, що дитина постійно проживає разом з матір`ю, яка і формує його ставлення до оточуючих, у тому числі й до його батька, бабусі, тощо. Налаштування дитини на не побачення з родичами суттєво впливає на майбутні взаємовідносини між ними, що в свою чергу не відповідає меті та принципам сімейних відносин, та як наслідок не відповідає якнайкращим інтересам самої дитини, а позбавлення позивачів прав щодо їх участі у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , може позбавити останнього родинних зв`язків з батьком та бабою, любові та турботи з їхнього боку.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно виходив із того, що батько та баба мають законне право на спілкування зі своєю дитиною та онуком та на участь у його вихованні.
Оцінивши обставини, враховані органом опіки та піклування при визначенні порядку участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , суд першої інстанції, вважав, що такий графік побачень батька з сином (у парні тижні року з 17:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі; непарні тижні року вівторок, парні тижні року четвер з 15:00 години до 20:00 години; день народження дитини 29 серпня в непарні роки) відповідає віку дитини, стану її здоров`я та емоційному зв`язку з батьком. Водночас, з метою забезпечення рівності прав батьків щодо дитини, судом вирішено розширити зазначений органом опіки графік побачень, збільшивши літній період перебування дитини у батька до 4 тижнів, та встановити адаптивний період для зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом місяця кожної суботи з 12:00 до 15:00, кожної неділі з 14:00 до 17:00 год. у присутності матері у місцях для дозвілля дитини. Крім того,  з урахування інтересів дитини, судом встановлено час для зустрічей баби ОСОБА_3 з внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної середи, або ж інший день тижня за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 з 15:00 години до 20:00 години за місцем проживання ОСОБА_3 або ж у місцях для дозвілля та встановлено адаптивний період для зустрічей баби ОСОБА_3 з внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом місяця кожної середи з 17:00 до 18:30 год. або ж у інший час за домовленістю з матір`ю ОСОБА_1 у присутності матері у місцях для дозвілля.
Суд апеляційної інстанції ухвалою від 04 липня 2024 року (протокольною) в порядку ст. 19 СК України витребував від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору між сторонами (т. 2 а.с. 206-207).
За повідомленням начальника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_5 від 27.08.2024 року № 100/09-2258 зазначено про необхідність додаткового часу для вивчення питання та надання висновку (т. 2 а.с. 236).
У зв`язку з цим чудом апеляційної інстанції по справі було оголошено перерву та продовжено строк розгляду справи (т. 2 а.с. 237 т. 3 а.с. 19).
 За висновком Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації протокол № 18 від 02.10.2024 року, орган опіки та піклування вважав за доцільне встановити бабі ОСОБА_3 способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожної середи, або ж інший день тижня за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 , з 15.00 години до 20.00 години за місцем проживання ОСОБА_3 або ж у місцях для дозвілля. Встановити адаптивний період для зустрічей баби ОСОБА_3 з онуком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом місяця кожної середи з 17.00 до 18.30 год. (або ж у інший час за домовленістю з матір`ю ОСОБА_1 ) у присутності матері у місцях для дозвілля (т. 3 а.с. 33-37, 52-59).
Зважаючи на встановлені судом обставини справи та наявні у справі докази, колегія суддів не погодилась з висновком суду першої інстанції в частині визначення участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 (у парні тижні року з 17:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі; непарні тижні року вівторок, парні тижні року четвер з 15:00 години до 20:00 години), оскільки районний суд не врахував вік дитини та її якнайкращі інтереси, визначивши декілька днів щотижня місцем проживання дитини за адресою проживання батька дитини, фактично змінив місце проживання дитини декілька днів на тиждень, що, на думку суду, з урахуванням віку дитини (сім років і 5 місяців на час ухвалення оскаржуваного рішення районного суду), не сприятиме гармонійному розвитку та не можна визнати законним і обґрунтованим.
Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 201/11767/18 (провадження 61-4947св20).
Стороною  відповідача під час розгляду справи було повідомлено, що після проголошення воєнного стану в Україні у лютому 2022 року, відповідач ОСОБА_1 з дитиною виїхали з м. Києва і фактично перебувають за межами України в Республіці Польща, надавши відповідні докази (т. 2 а.с. 14, т. 2 а.с. 220-231).
Поряд з цим, за отриманими колегією суддів відомостями ДПС України ОСОБА_1 за період з 30 грудня 2022 року до 03 жовтня 2024 року мала неодноразові - 26 випадків перетину кордону, короткострокових виїзди/повернення з(в) України. За повідомленнями ДПС України, ОСОБА_7 , виїхав з України 30 грудня 2022 року, та за даними Державної прикордонної справи відомостей про його виїзд в Україну до суду не надано. Посилання відповідачки ОСОБА_1 на отримання в Республіці Польща посвідки на тимчасове проживання (PESEL) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не свідчить про постійне проживання відповідачки із дитиною за межами України  (т. 3 а.с. 2-5, 10-18, 38-42).
Заперечуючи проти доводів відповідачки про перебування за межами України, позивач ОСОБА_2 зазначав про те, що працює разом з відповідачкою в одній медичній установі на підтвердження цього надав відповідні докази з місця роботи (т. 2 а.с. 152-195 т. 3 а.с. 6-9, 43-51).
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що проживання відповідачки ОСОБА_1 разом із дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не за зареєстрованим місцем проживанням у м. Києві та виїзди та тимчасове проживання дитини за межами України у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні в лютому 2022 року, не може бути визнано підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. 
Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23.
Не погодившись із запропонованим графіком позивачів, відповідачка ОСОБА_1 зазначала про можливість побачення два рази на місяць протягом восьми годин у будь-який вихідний день за попередньою домовленістю з матір`ю дитини із обов`язком батька забирати дитину від матері за місцем її фактичного проживання або за місцем її зареєстрованого місця проживання та повертати дитину матері за місцем її фактичного проживання або за місцем її зареєстрованого місця проживання, а також забезпечувати усіма необхідними речами, ліками та харчуванням дитину протягом часу, який дитина знаходиться з батьком; ОСОБА_3 може спілкуватися та проводити час з онуком у дні та години відведені ОСОБА_2 , так як вони проживають разом в одній квартирі (т. 2 а.с. 58-64).
Позивачі та відповідачка мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дітей відповідачка не має, хоч син і проживає з нею.
Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки участь батька і баби у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідатиме інтересам дитини, забезпечуватиме справедливу рівновагу між інтересами дитини та батька, а також рівність прав батьків щодо дитини.
Адаптивний період участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним (у присутності матері) у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини.
Крім того, з метою уникнення при налагодженні контакту між дитиною і батьком, з урахування зазначених обставин справи, запобігання психоемоційних негативних впливів на саму дитину, з урахуванням позиції позивача, суд вважає за доцільне для повноцінного спілкування та налагодження батьківських стосунків між позивачем та дитиною, залучити спеціаліста з дитячої та сімейної психології на час адаптивного періоду. Суд вважає, що для відновлення спілкування з дитиною, налагодження психологічного контакту потрібен певний час та допомога психолога. 
Також, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що для встановлення психологічного контакту між батьком та сином необхідно також вчинення відповідних дій з боку матері, які сприятимуть такому.
Подібний висновок підтримано Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року, справа №759/4616/19-ц.
Обом сторонам, які перш за все є батьками їхньої спільної дитини, слід навчитися комунікувати між собою для налагодження їх відносин, щоб у майбутньому вони мали змогу вирішувати спільні питання, які виникатимуть та стосуватимуться виховання їхньої спільної доньки. Тільки у разі досягнення спільного консенсусу всі подальші дії як батька, так і матері, здорові відносини між ними, будуть сприяти нормальному розвитку дитини, її ментальному здоров`ю, відповідатиме її якнайкращим інтересам. Вплив батьків на дитину шляхом формування негативного образу батька чи матері в її очах може вплинути на їх безпосередній контакт із дитиною, що є неприпустимим у відносинах «батьки-діти» та жодним чином не відповідатиме якнайкращим інтересам дітей.   Створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого часу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить як батько, так і мати дитини, а отже в такому разі поведінка того із батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23).
            Крім того, суд апеляційної інстанції, звертає увагу, що графік побачень не має передбачати зустрічей батька з дитиною в пізній час доби, оскільки дитині, зважаючи на її вік, потрібно дотримуватись певного режиму дня, тому, колегія суддів дійшла висновку про зміну вищевказаного графіку.
Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміщення годин зустрічей батька і бабусі з дитиною в бік денного часу. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції визначив наступний порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, який відповідатиме інтересам дитини, забезпечуватиме справедливу рівновагу між інтересами дитини та батька, а також рівність прав батьків щодо дитини, зокрема:
Встановити час для зустрічей батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання батька або за місцем проживання дитини, або ж у місцях для дозвілля:
у парні тижні року з 18:00 години п`ятниці до 18:00 години суботи;непарні тижні року вівторок, парні тижні року четвер з 16:00 години до 20:00 години; літні канікули - чотири тижні; день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 в непарні роки. 
Батько ОСОБА_2 забирає дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з місця проживання/перебування/навчання та повертає за місцем проживання матері.
Батьки дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погоджують: період перебування сина під час літніх канікул з батьком; можливість спільного святкування дня народження дитини.
Встановити адаптивний період для зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом місяця кожної суботи з 12:00 до 15:00, кожної неділі з 14:00 до 17:00 год. у присутності матері у місцях для дозвілля дитини.
Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановити час для зустрічей баби ОСОБА_3 з внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної середи з 16:00 години до 19:00 години, або ж інший день тижня за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 або за місцем проживання дитини, або у місцях для дозвілля.
Встановити адаптивний період для зустрічей баби ОСОБА_3 з внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом місяця кожної середи з 17:00 до 18:30 год. або ж у інший час за домовленістю з матір`ю ОСОБА_1 у присутності матері у місцях для дозвілля.
Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засобами інтернет зв`язку за допомогою технічних засобів, які будуть забезпечені для дитини ОСОБА_3 .
Визначивши саме такий порядок участі батька ОСОБА_2 та баби ОСОБА_3 та зменшивши визначений районним судом обсяг такого часу, суд апеляційної інстанції врахував вік дитини, стан її здоров`я, навантаження учбових занять та гуртків, необхідність забезпечення дитині відпочинку для фізичного та психологічного відновлення.    
Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батька дитини позивача у справі ОСОБА_2 та бабусі дитини позивачки ОСОБА_3 у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі їх у вихованні дитини.
Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19 (провадження 61-13706св20). 
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
 
Керуючись ст.ст. 267, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року- змінити, викласти абзаци третій і восьмий його резолютивної частини в наступній редакції.
Встановити час для зустрічей батька ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання батька,або за місцем проживання дитини, або ж у місцях для дозвілля:у парні тижні року з 18:00 години п`ятниці до 18:00 години суботи; непарні тижні року вівторок, парні тижні року четвер з 16:00 години до 20:00 години; літні канікули - чотири тижні; день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 в непарні роки. 
Встановити час для зустрічей баби ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) з внуком  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної середи з 16:00 години до 19:00 години, або ж інший день тижня за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), за місцем проживання ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), або за місцем проживання дитини, або ж у місцях для дозвілля.
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року - залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 15 листопада 2024 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

І.М. Рейнарт

Т.І. Ящук