ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 листопада 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/2487/24
Головуючий у першій інстанції - Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/808/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.    
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В. 

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Акціонерне товариство "Укрпошта"

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укрпошта" на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Маринченко О.А. від 26 березня 2024 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 26 березня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрпошта" про відшкодування моральної шкоди,

                       В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Укрпошта" про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 15.09.2022 року в справі №750/2782/22 визнано незаконними та скасовано накази директора філії Чернігівської дирекції АТ "Укрпошта АТ "Укрпошта" - "Про зміну істотних умов праці" №253 від 29.04.2022 року та №267 від 09.05.2022 року щодо зміни істотних умов праці водія автотранспортних засобів 1 класу ОСОБА_1 . Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.08.2023 року у справі № 750/6113/23 стягнуто з АТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_1 42 416 грн. недоотриманої заробітної плати, 40 511 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1 073 грн. 60 коп. у відшкодування сплаченого судового збору та 5 000 грн., у відшкодування витрат на правову допомогу, а всього: 89 001 грн. 50 коп. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21.12.2023 року в справі №750/6113/23 рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.08.2023 року змінено, та стягнуто з АТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_1 42 416 грн. недоотриманої заробітної плати, 40 511 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з утриманням із цих сум установлених законодавством України податків і зборів, 1 073 грн. 60 коп.,  у  відшкодування сплаченого судового збору та 5 000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Позивач зазначав, що вказаними вище судовими рішеннями було встановлено порушення його трудових прав. Позивач стверджує, що з причини порушення відповідачем його трудових прав, він отримував заробітну плату в розмірі 1 500 грн., та після скасування судом незаконних наказів очікував поновлення своїх прав, проте, відповідач знову порушив права позивача, та не виплатив заробітну плату в повному обсязі. За доводами позивача, він фактично був позбавлений коштів на проживання та лікування дружини, яка має онкологічне захворювання. Незаконні дії та рішення відповідача призвели до пригнічення позивача, зміни його звичайних умов життя, необхідності докладання додаткових зусиль для пошуку коштів для виживання під час війни та лікування онкохворої дружини. Позивач був змушений звертатися до благодійних фондів  та громадських організацій щодо отримання грошової допомоги, брати кошти в борг. Позивач зазначав, що вказані вище обставини стали підставою для його звернення до суду з даним позовом про відшкодування моральної шкоди, яку позивач просить стягнути із відповідача на свою користь у розмірі  120 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 26.03.2024 року позов ОСОБА_1 до АТ "Укрпошта", було задоволено частково. Стягнуто з АТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_1 10 000 грн., у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог, судом  відмовлено. Стягнуто з АТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_1 100 грн. 89 коп., у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі АТ "Укрпошта" просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.03.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.03.2024 року, в частині задоволених позовних вимог є ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції було застосовано не релевантну практику Європейського Суду з прав людини до спірних правовідносин, та використано цитати з рішень Європейського Суду з прав людини, які були сформульовані за інших обставин. Апелянт вказує, що в оскаржуваному рішенні від 26.03.2024 року, суд першої інстанції не вдався до оцінки відсутності в матеріалах справи жодних переконливих доказів на підтвердження дійсного існування та ступеню тяжкості відчутих страждань позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та завданням позивачу моральної шкоди. За доводами апелянта, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності. Суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Апелянт вказує, що суд першої інстанції вказаного не встановив, а позивач не довів факту наявності страждань, наявність причинно-наслідкового зв`язку між недоотриманою ним заробітною платою і обставинами поганого самопочуття у вказаних ним формах. За доводами апелянта, законодавство не наділяє позивача правом самостійно визначати ступінь тяжкості страждань, при цьому, дійсне існування та ступінь тяжкості страждань, а також розмір моральної шкоди може бути визначено за допомогою експертних досліджень. У справі не проводились судова психологічна експертиза, відсутній і висновок психолога. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не впевнився у релевантності рішень Європейського Суду з прав людини, висновками яких він обґрунтовував оскаржуване рішення від 26.03.2024 року, не прийняв до уваги чинне законодавство, порушив вимоги ЦПК України та дійшов висновоку, що при наявності встановленого рішеннями судів факту порушення трудових прав ОСОБА_1 моральна шкода наявна та констатується судом, а від заявника не можна вимагати надання будь-яких доказів моральної шкоди, яку він зазнав від недоотримання заробітної плати. За даних обставин, апелянт не вбачає наявності правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про відшкодування моральної шкоди.     

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив залишити без змін рішення суду першої інстанції від 26.03.2024 року, а апеляційну скаргу АТ "Укрпошта", у зв`язку із її безпідставністю, залишити без задоволення. Також ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати по справі. На підтвердження розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції  стороною позивача 12.06.2024 року було подано клопотання про приєднання до матеріалів справи відповідних документів, відповідно до яких, позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у розмірі 10 000 грн. (а.с. 106-112).

13.06.2024 року через відділення поштового зв`язку відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу до 0 грн. В обґрунтування вимог даного клопотання відповідач вказує, що будь-які докази сплати позивачем адвокату гонорару відсутні, у договорі про надання правничої допомоги від 15.05.2024 року відсутнє погодження сторонами розміру адвокатського гонорару, справа не є складною, гонорар у розмірі 10 000 грн. є неспівмірним із частиною ціни позову, яка оскаржується у апеляційному порядку, апеляційна скарга подана в межах доказів, які досліджувались судом першої інстанції, а зміст відзиву на апеляційну скаргу є ідентичним змісту позовної заяви. З огляду на вказані обставин, сторона відповідача просила зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу до 0 грн.      

В       судовому        засіданні        апеляційного       суду,      в      режимі відеоконференції, представник  відповідача  АТ  "Укрпошта" - Коротенко М.М. підтримала вимоги та доводи поданої апеляційної скарги, а також підтримала подане клопотання про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції до 0 грн.   

В судовому  засіданні  апеляційного  суду позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Сірий І.О. просили залишити без змін рішення суду першої інстанції від 26.03.2024 року, а апеляційну скаргу АТ "Укрпошта", у зв`язку із її безпідставністю, залишити без задоволення. Також сторона позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн., в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.09.2022 року в справі № 750/2782/22 позов ОСОБА_1 до АТ "Укрпошта" про визнання незаконними та скасування наказів - задоволено. Визнано незаконними та скасовано накази директора філії Чернігівської дирекції АТ "Укрпошта" Дорошенко Олени "Про зміну істотних умов праці" № 253 від 29.04.2022 року та № 267 від 09.05.2022 року щодо зміни істотних умов праці водія автотранспортних засобів 1 класу ОСОБА_1 (а.с.14-18).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06.12.2022 року в справі №750/2782/22 апеляційну скаргу АТ "Укрпошта" - залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 15.09.2022 року - залишено без змін (а.с.19-25).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.08.2023 року у справі №750/6113/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрпошта" - задоволено. Стягнуто з АТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_1 42 416 грн. - недоотриманої заробітної плати, 40 511 грн. 90 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1 073 грн. 60 коп., у відшкодування сплаченого судового збору та 5 000 грн., у відшкодування витрат на правову допомогу, а всього: 89 001 грн. 50 коп. (а.с.29-33).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21.12.2023 року в справі №750/6113/23, апеляційну скаргу АТ "Укрпошта" - задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.08.2023 року - змінено. Викладено другий абзац його резолютивної частини в наступній редакції: "Стягнути з Акціонерного товариства ''Укрпошта'' на користь ОСОБА_1 42 416 грн. недоотриманої заробітної плати, 40 511 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з утриманням із цих сум установлених законодавством України податків і зборів, 1 073 грн. 60 коп. у відшкодування сплаченого судового збору та 5 000 грн. у відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу". В іншій частині рішення суду від 21.12.2023 року, залишено без змін (а.с.34-43).

Відповідач фактично виконав рішення суду та розрахувався із позивачем 05.01.2024 року, що підтверджується копією квитанції (а.с.46).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.03.2024 року, частково задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 до АТ "Укрпошта" позову, суд першої інстанції, із врахуванням норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, в тому числі, і положень статті 237-1 КЗпП України, дійшов висновку про доведеність факту завдання відповідачем позивачу моральної шкоди, внаслідок порушення трудових прав ОСОБА_1 , що встановлено судовим рішенням, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив, зокрема, із характеру страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, а також врахував вимушені зміни у життєвих стосунках, та керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку, що компенсація в сумі 10 000 грн. буде належною сатисфакцією понесених позивачем душевних страждань.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.03.2024 року про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 до АТ "Укрпошта" позову про відшкодування моральної шкоди, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 26.03.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції було застосовано не релевантну практику Європейського Суду з прав людини до спірних правовідносин, та використано цитати з рішень Європейського Суду з прав людини, які були сформульовані за інших обставин. Апелянт вказує, що в оскаржуваному рішенні від 26.03.2024 року, суд першої інстанції не вдався до оцінки відсутності в матеріалах справи жодних переконливих доказів на підтвердження дійсного існування та ступеню тяжкості відчутих страждань позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та завданням позивачу моральної шкоди. За доводами апелянта, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності. Суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Апелянт вказує, що суд першої інстанції вказаного не встановив, а позивач не довів факту наявності страждань, наявність причинно-наслідкового зв`язку між недоотриманою ним заробітною платою і обставинами поганого самопочуття у вказаних ним формах. За доводами апелянта, законодавство не наділяє позивача правом самостійно визначати ступінь тяжкості страждань, при цьому, дійсне існування та ступінь тяжкості страждань, а також розмір моральної шкоди може бути визначено за допомогою експертних досліджень. У справі не проводились судова психологічна експертиза, відсутній і висновок психолога. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не впевнився у релевантності рішень Європейського Суду з прав людини, висновками яких він обґрунтовував оскаржуване рішення від 26.03.2024 року, не прийняв до уваги чинне законодавство, порушив вимоги ЦПК України та дійшов висновоку, що при наявності встановленого рішеннями судів факту порушення трудових прав ОСОБА_1 моральна шкода наявна та констатується судом, а від заявника не можна вимагати надання будь-яких доказів моральної шкоди, яку він зазнав від недоотримання заробітної плати. За даних обставин, апелянт не вбачає наявності правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про відшкодування моральної шкоди.     

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.    

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Як зазначено у пункті 2.3. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях: 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Верховний Суд України у постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-23цс12 сформулював основні підходи до відшкодування моральної шкоди у разі порушення прав працівника. Так, Верховний Суд України указав, що норма статті 237-1 КЗпП України містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті: 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Норми КЗпП України не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення трудових прав, а має самостійне юридичне значення.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема і моральної, за порушення прав людини, є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду: від 02.04.2024 року у справі №520/6577/17, провадження №61-11849св22, від 19.10.2023 року у справі №200/12242/21, провадження № К/990/18843/23, №К/990/17995/23.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.09.2022 року в справі № 750/2782/22 позов ОСОБА_1 до АТ "Укрпошта" про визнання незаконними та скасування наказів - задоволено. Визнано незаконними та скасовано накази директора філії Чернігівської дирекції АТ "Укрпошта" Дорошенко Олени "Про зміну істотних умов праці" № 253 від 29.04.2022 року та № 267 від 09.05.2022 року щодо зміни істотних умов праці водія автотранспортних засобів 1 класу ОСОБА_1 (а.с.14-18).
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06.12.2022 року в справі №750/2782/22 апеляційну скаргу АТ "Укрпошта" - залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 15.09.2022 року - залишено без змін (а.с.19-25).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.08.2023 року у справі №750/6113/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрпошта" - задоволено. Стягнуто з АТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_1 42 416 грн. - недоотриманої заробітної плати, 40 511 грн. 90 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1 073 грн. 60 коп., у відшкодування сплаченого судового збору та 5 000 грн., у відшкодування витрат на правову допомогу, а всього: 89 001 грн. 50 коп. (а.с.29-33).
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21.12.2023 року в справі №750/6113/23, апеляційну скаргу АТ "Укрпошта" - задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.08.2023 року - змінено. Викладено другий абзац його резолютивної частини в наступній редакції: "Стягнути з Акціонерного товариства ''Укрпошта'' на користь ОСОБА_1 42 416 грн. недоотриманої заробітної плати, 40 511 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з утриманням із цих сум установлених законодавством України податків і зборів, 1 073 грн. 60 коп. у відшкодування сплаченого судового збору та 5 000 грн. у відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу". В іншій частині рішення суду від 21.12.2023 року, залишено без змін (а.с.34-43).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані вище судові рішення, які набрали законної сили, в повній мірі підтверджують порушення відповідачем законних прав позивача ОСОБА_1 у сфері трудових відносин, що є самостійною юридичною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, у контексті приписів статті 237-1 КЗпП України, у обраний ним спосіб, зокрема, у вигляді грошової виплати. 

У контексті приписів норм права, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.03.2024 року про доведеність факту завдання відповідачем позивачу моральної шкоди, внаслідок порушення трудових прав ОСОБА_1 , що встановлено судовим рішенням, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив, зокрема, із характеру страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, а також врахував вимушені зміни у його життєвих стосунках. Керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку, що компенсація в сумі 10 000 грн. буде належною сатисфакцією понесених позивачем душевних страждань.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки дані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини. Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.03.2024 року, ухваленого на підставі норм Закону, які регулюють спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені  судом в ході розгляду справи. 

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції врахував надані сторонами у справі докази, ступінь моральних страждань та переживань позивача, у зв`язку із порушенням його трудових прав відповідачем, та визначив розмір морального відшкодування, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості та співмірності. 

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив залишити без змін рішення суду першої інстанції від 26.03.2024 року, а апеляційну скаргу АТ "Укрпошта", у зв`язку із її безпідставністю, залишити без задоволення. Також ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати по справі. На підтвердження розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції стороною позивача 12.06.2024 року було подано клопотання про приєднання до матеріалів справи відповідних документів, відповідно до яких, позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у розмірі 10 000 грн. (а.с. 106-112).

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів: 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін, без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №750/2055/20, провадження №14-16723св20.   

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, сторона позивача надала суду: ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 в Чернігівському апеляційному суді адвокатом Сірим І.О., серія СВ №1089134 (а.с.105); договір про надання правової допомоги від 15.05.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Сірим І.О.; звіт адвоката про виконану роботу за договором про надання правової допомоги від 15.05.2024 року на загальну суму 10 000 грн., а саме, усна консультація із вивченням документів (1 год.) - 1 000 грн., складання відзиву на апеляційну скаргу, підготовка документів для подання до суду (6 год.) - 9 000 грн.; рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару; квитанцію від 11.06.2024 року про оплату ОСОБА_1 10 000 грн., згідно договору про надання правової допомоги від 15.05.2024 року; а також докази направлення вказаних документів відповідачу (а.с.107-112). Надані стороною позивача докази є належними, у розумінні приписів статті 137 ЦПК України, щодо підтвердження понесення позивачем ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у даній цивільній справі. 

13.06.2024 року через відділення поштового зв`язку відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу до 0 грн., яке було підтримано представником відповідача в судовому засіданні апеляційного суду. В обґрунтування вимог даного клопотання відповідач вказує, що будь-які докази сплати позивачем адвокату гонорару відсутні, у договорі про надання правничої допомоги від 15.05.2024 року відсутнє погодження сторонами розміру адвокатського гонорару, справа не є складною, гонорар у розмірі 10 000 грн. є неспівмірним із частиною ціни позову, яка оскаржується у апеляційному порядку, апеляційна скарга подана в межах доказів, які досліджувались судом першої інстанції, а зміст відзиву на апеляційну скаргу є ідентичним змісту позовної заяви. З огляду на вказані обставин, сторона відповідача просила зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу до 0 грн. 

Вказані доводи сторони відповідача, зокрема, щодо відсутності у матеріалах справи доказів сплати позивачем адвокатського гонорару за надані адвокатом послуги в суді апеляційної інстанції, а також щодо відсутності у договорі про надання правничої допомоги від 15.05.2024 року погодження сторонами розміру адвокатського гонорару, спростовуються матеріалами справи. А саме, згідно квитанції від 11.06.2024 року, ОСОБА_1 проведено оплату 10 000 грн., згідно договору про надання правової допомоги від 15.05.2024 року (а.с.112). Щодо погодження сторонами розміру адвокатського гонорару, то відповідно до п.4.10. договору про надання правової допомоги від 15.05.2024 року (а.с.108-110), остаточний розмір гонорару адвоката затверджується сторонами шляхом підписання звіту адвоката про виконану роботу. Згідно звіту адвоката про виконану роботу за договором про надання правової допомоги від 15.05.2024 року, підписаному 11.06.2024 року адвокатом Сірим І.О. та ОСОБА_1 (а.с.107), вартість виконаних адвокатом робіт становить: 10 000 грн.,  а  саме,  усна  консультація із вивченням документів (1 год.) - 1 000 грн., складання відзиву на апеляційну скаргу, підготовка документів для подання до суду (6 год.) - 9 000 грн. 

Враховуючи приписи статей: 137, 141 ЦПК України, приймаючи до уваги наведене вище, а також доводи клопотання сторони відповідача щодо неспівмірності судових витрат позивача за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, та виходячи із засад виваженості, розумності, співмірності та справедливості, апеляційний суд вважає  за  необхідне  стягнути з АТ "Укрпошта" на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) грн., в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрпошта" - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2024 року, залишити без змін.

Стягнути із Акціонерного товариства "Укрпошта" на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.  

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                           Судді: