ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 грудня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 747/625/21
Головуючий у першій інстанції – Тіщенко Л.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1540/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В., 
суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,
із секретарем Зіньковець О.О.,
заявник: головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медяний Віктор Григорович,
боржник: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медяного Віктора Григоровича на ухвалу Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2024 року у справі за поданням головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медяного Віктора Григоровича про примусове проникнення до житла 

                                   У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медяний В.Г. звернувся із поданням, в якому просив надати йому дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану ОСОБА_1 та проведення опису об`єкта нерухомого майна.
У мотивування заявлених вимог зазначив, що 30 листопада 2023 року відкрито ВП № 73454522 з примусового виконання виконавчого листа № 747/625/21, виданого Талалаївським районним судом Чернігівської області, про конфіскацію майна ОСОБА_1 04 грудня 2023 року винесено постанову про арешт майна боржника. Під час виконання ВП № 73454522 встановлено, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровано об`єкт житлової нерухомості – квартиру АДРЕСА_1 . Зазначено, що виконавцем тричі, а саме 21 грудня 2023 року, 06 лютого 2024 року та 20 березня 2024 року здійснено вихід за вищевказаною адресою, однак здійснити опис та накласти арешт не виявилось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив. Боржник ОСОБА_1 знаходиться у місцях позбавлення волі, його адвокат Кухта В.Б. не володіє інформацією про місцезнаходження ключів від квартири, яка підлягає конфіскації на користь держави. Виконавцем у липні та серпні 2024 року повторно здійснено вихід за вищевказаною адресою, але двері ніхто не відчинив. Уся кореспонденція від ДВС тривалий час знаходились в дверях, про що здійснено відеофіксацію. Посилаючись на викладені обставини, та неможливість виконання вироку суду в частині конфіскації майна, заявник просив задовольнити його подання. 
Ухвалою Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні подання про примусове проникнення до житла.
В апеляційній скарзі головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медяний В.Г., вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною та прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання про примусове проникнення до житла в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що виконавець при зверненні із поданням про примусове проникнення до житла боржника виконав вимоги ч. 1 ст. 439 ЦПК України і Талалаївський районний суд Чернігівської області помилково відмовив у задоволенні подання з підстав відсутності компетенції щодо розгляду та його вирішення.
Скаржник стверджує, що надані суду документи підтверджують ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення в частині конфіскації майна.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 у встановлений судом строк не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення головного державного виконавця Медяного В.Г., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а ухвалу суду – змінити в частині викладених мотивів судового рішення, враховуюче наступне.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Відмовляючи у задоволенні подання про примусове проникнення до житла, суд першої інстанції послався на відсутність у Талалаївського районного суду компетенції щодо його розгляду та вирішення, оскільки саме Чернігівським апеляційним судом призначено додаткове покарання у вигляді конфіскації належного ОСОБА_1 майна, тому до компетенції саме апеляційного суду належить вирішення цього подання.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні подання про примусове проникнення до житла, але вважає хибними наведені у судовому рішенні мотиви такої відмови, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів подання, вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 04 липня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч.1 ст. 209 КК України і призначено йому покарання за ч. 5 ст. 185 КК України – 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст. 209 КК України – 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та з конфіскацією майна. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю, за виключенням житла, та з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями, на строк 1 (один) рік (а.с. 18-29).
Вироком Чернігівського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 04 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 в частині призначеного покарання скасовано. ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 185 КК України призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 1 ст. 209 КК України призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 (один) рік та з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 (один) рік. У решті вирок суду залишено без змін (а.с. 30-40).
01 листопада 2023 року Талалаївським районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист № 747/625/21 про призначення ОСОБА_1 покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язаній з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 (один) рік (а.с. 8-9).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 4-6).
За доводами головного державного виконавця Медяного В.Г., 30 листопада 2023 року відкрито ВП № 73454522 з примусового виконання виконавчого листа № 747/625/21, виданого Талалаївським районним судом Чернігівської області, про конфіскацію майна ОСОБА_1 , а 04 грудня 2023 року винесено постанову про арешт майна боржника.
В обґрунтування подання головним державним виконавцем надано акти державного виконавця від 21 грудня 2023 року, 06 лютого 2024 року, 20 березня 2024 року, 02 серпня 2024 року, 11 липня 2024 року, 09 вересня 2024 року, відповідно до яких головним державним виконавцем Медяним В.Г. здійснено виходи за адресою: АДРЕСА_1 , однак здійснити та накласти арешт не виявилось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив. Попередні повідомлення, виклики, залишені державним виконавцем в дверях. Поняті не залучались (а.с. 10-15).
Звернувшись у вересні 2024 року з поданням до Талалаївського районного суду Чернігівської області, головний державний виконавець Медяний В.Г., пославшись на необхідність виконання вироку в частині конфіскації майна, перевірки майнового стану ОСОБА_1 та проведення опису об`єкта нерухомого майна, просив надати дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 .
Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Як зазначено у ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.
Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про примусове проникнення до житла, послався на відсутність  компетенції щодо його розгляду та вирішення, указавши, що державний виконавець має звернутись з ним до суду апеляційної інстанції, як суду, що ухвалював судове рішення. 
Проте апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги головного державного виконавця відносно того, що саме Талалаївський районний суд є судом, який ухвалив рішення в контексті положень ч. 1 ст. 439 ЦПК України. Вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 04 липня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України і остаточно призначено йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю, за виключенням житла, та з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями, на строк 1 рік. Вироком Чернігівського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року наведений вирок щодо ОСОБА_1 скасовано лише в частині призначеного показання, остаточно призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 (один) рік. У решті вирок суду залишено без змін. Тобто, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 , кваліфікації його дій, вирішення цивільного позову тощо.
На користь цих висновків свідчить і те, що саме Талаліївським районним судом 01 листопада 2023 року видано та звернуто до виконання виконавчий лист № 747/625/21, який на даний час перебуває на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у м Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Таким чином, головний державний виконавець Медяний В.Г. правильно звернувся із цим поданням до суду, який видав виконавчий лист, тобто до Талалаївського районного суду Чернігівської області.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що наразі відсутні підстави для задоволення подання головного державного виконавця про примусове проникнення до майна боржника. Воно обґрунтоване неможливістю здійснити перевірку майнового стану ОСОБА_1 та проведення опису об`єкта нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 , через те, що при неодноразових виходах виконавця за наведеною адресою двері ніхто не відчинив, боржник ОСОБА_1 знаходиться в місцях позбавлення волі, його адвокат Кухта В.Б. не володіє інформацією про місцезнаходження ключів від квартири.
Проаналізувавши мотиви подання і додані до нього докази, апеляційний суд вважає, що з наявних у справі матеріалах неможливо зробити висновок про його обґрунтованість.
Пунктом 32 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 передбачено, що виконання рішення про конфіскацію майна, якщо таке майно підлягає реалізації, здійснюється державним виконавцем. Під час пред`явлення виконавчого документа про конфіскацію майна до виконання подаються: у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився; у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.
Звернувшись до суду, головний державний виконавець Медяний В.Г., зазначив, що неможливо накласти арешт та описати квартиру, проте до подання не додано документа, який дозволив би суду перевірити ці твердження – не надано копії опису майна засудженого або довідки про те, що такий опис не проводився. 
Зазначивши про перебування боржника ОСОБА_1 в місцях позбавлення волі, головний державний виконавець Медяний В.Г. не представив інформацію про наявність/відсутність зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1 , що могло б у разі наявності зареєстрованих в ній мешканців та актів державного виконавця, якими засвідчено те, що двері квартири ніхто не відчинив, свідчити про перешкоджання виконавцю у доступі до житла.
Докази фотофіксації того, що всі повідомлення та виклики довгий час залишалися у дверях квартири АДРЕСА_1 , як це зазначено у поданні, в матеріалах цієї справи відсутні.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Під час апеляційного розгляду головний державний виконавець Медяний В.Г. зазначив, що всі документи виконавчого провадження було надіслано боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 . При цьому, у поданні виконавець зазначав, що боржник ОСОБА_1 відбуває покарання в місцях позбавлення волі, тобто виконавцю було достеменно відомо про зміну місця перебування боржника. 
З огляду на те, що державному виконавцю достеменно відомо місце перебування особи, відносно майна якої здійснюється конфіскація, апеляційний суд вважає, що повідомлення особи про здійснення виконавчих дій за адресою, зазначеною у виконавчому документі, конкретно в цьому випадку проведено формально. Аналіз положень ЗУ «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.  Оскільки документи виконавчого провадження не направлялись боржнику за місцем його перебування, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 обізнаний про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, та що він ухиляється від виконання судового рішення в частині конфіскації майна. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що головним державним виконавцем Медяним В.Г. не доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами обставини того, що ним вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, ураховуючи те, що у матеріалах справи відсутні дані про направлення боржнику копії постанов про відкриття виконавчого провадження  та не надано доказів, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій.
Із зазначених підстав не підлягає задоволенню подання головного державного виконавця Медяного В.Г. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 . 
За положеннями п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні подання про примусове проникнення до житла, при цьому навів невірні мотиви для такої відмови, а отже ухвалу суду, відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, слід змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медяного Віктора Григоровича – задовольнити частково.
Ухвалу Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2024 року.

Головуюча:                                                                     Н.В. Шитченко

Судді:                                                                              Н.В. Висоцька

                                                                                         О.І. Онищенко