ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2024 року 
м. Київ
справа № 263/13128/18
провадження № 51-3202 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої                                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
захисника                                                               ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року щодо
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мар`їнка Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 258 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2019 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 258-3 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності; за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 3 ст. 258 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років в кримінально-виконавчій установі закритого типу з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності. 
2. Цим же вироком також було засуджено ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263-1, ч. 3 ст. 258 КК, судове рішення щодо нього ніким із учасників кримінального провадження не оскаржується.
3. Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання, звільнено їх з-під варти в залі суду та покладено на них обов`язки передбачені п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК, а саме: прибувати до суду за першою вимогою. Міру запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін.
4. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання строк перебування під вартою в установі попереднього ув`язнення з 28 березня 2018 року до 26 грудня 2019 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
5. Після набрання вироком законної сили доручено співробітникам ГУНП в Донецькій області затримати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та доставити їх до місця відбування покарання.
6. Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та інших заходів кримінального провадження.
3. Дніпровський апеляційний суд 23 квітня 2024 року вирок місцевого суду залишив без змін.
6. За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_8 у середині грудня 2016 року (точну дату органом досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у м. Донецьку, який тимчасово не підконтрольний органам державної влади України, зустрівся з раніше відомими йому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які завідомо для останнього були учасниками незаконного збройного формування (далі - НЗФ) «МДБ» терористичної організації «ДНР», та попросив у них допомоги щодо вирішення побутових проблем його доньки. Навзаєм ОСОБА_8 , з метою сприяння діяльності терористичної організації «ДНР» погодився надавати вказаним особам інформацію щодо кількості, різновидів, місць дислокації військової техніки та особового складу ЗСУ, інших військових підрозділів, що беруть участь у проведенні АТО на території Мар`їнського району Донецької області.
7. Окрім того, ОСОБА_7 приблизно усередині березня 2017 року (точну дату органами досудового розслідування не встановлено), діючи з єдиним умислом, з корисливих мотивів, погодився на пропозицію вказаних осіб щодо неодноразового сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», яке полягало в його співучасті в терористичних актах, сприянні діяльності терористичної організації шляхом зберігання та перевезення вибухових речовин та складових елементів вибухових пристроїв для їх використання в терористичних актах, а також іншому сприянні її діяльності, виконуючи завдання, поставлені йому представниками терористичної організації «ДНР».
8. При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом на неодноразове сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», усвідомлювали, що вона функціонує на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями ЗСУ, інших військових формувань, задіяних у проведенні АТО й ООС на території Донецької та Луганської областей.
9. Приблизно в середині березня 2017 року (точну дату органами досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Курахове Донецької області, дізнався від свого товариша ОСОБА_11 , що їх спільний знайомий ОСОБА_10 , який завідомо для ОСОБА_7 приймає участь у складі одного з НЗФ терористичної організації «ДНР», потребує допомоги. Після чого, 22 березня 2017 року ОСОБА_7 погодився на пропозицію ОСОБА_10 взяти участь у вчиненні терористичного акту на території м. Маріуполя Донецької області, а саме перевезти складові елементи саморобного вибухового пристрою, які будуть замасковані в поліетиленовому пакеті з продуктами харчування, з АДРЕСА_1 та які будуть використані для вчинення терористичного акту.
10. В подальшому, 21 березня 2017 року ОСОБА_8 за вказівками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прибув до м. Донецька, де зустрівся з ними та отримав завдання отримати в кінці березня 2017 року від невстановленої органом досудового розслідування особи в м. Курахове Донецької області складові елементи саморобного вибухового пристрою та перевезти їх до м. Маріуполя Донецької області та у пізніше обумовленому місці забрати іншу частину складових елементів саморобного вибухового пристрою та зібрати їх у єдиний саморобний вибуховий пристрій. За виконання вказаних завдань ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пообіцяли ОСОБА_8 виплату грошової винагороди (у невстановленому органом досудового розслідування розмірі), на що останній погодився.
11. Після цього, 29-30 березня 2017 року (точну дату органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , продовжуючи виконувати злочинні завдання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, зустрівся в м. Курахове Донецької області з невстановленою особою, від якої незаконно, без передбаченого законом дозволу, отримав складові елементи саморобного вибухового пристрою.
12. Поряд із цим, 29 березня 2017 року ОСОБА_7 , діючи за вказівками ОСОБА_10 , попросив свого знайомого ОСОБА_12 , який працює таксистом, відвезти його з м. Курахове Донецької області до м. Мар`їнки Донецької області та, прибувши до буднику, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживала ОСОБА_13 , забрав від останньої вищезазначений пакет, в якому серед упаковок з борошном, цукром, сіллю, макаронами і т. д. були сховані та замасковані складові елементи саморобного вибухового пристрою, який ОСОБА_13 передала її донька ОСОБА_14 , яка попередньо отримала його від ОСОБА_10 з метою подальшої передачі ОСОБА_7 . Після цього, ОСОБА_7 , домовившись з ОСОБА_12 про поїздку на наступний день до м. Маріуполя Донецької області, поїхав додому до м. Курахове Донецької області.
13. Вранці 30 березня 2017 року ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, на виконання завдання, взявши із собою зазначений вище пакет, зустрівся з ОСОБА_12 та на автомобілі поїхали до м. Маріуполя, а саме місця, куди ОСОБА_7 мав доставити вищевказану «посилку», за адресою, зазначеною напередодні ОСОБА_10 : АДРЕСА_3 . Прибувши до місця призначення, а саме до гаражів, що поруч з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що він привіз «посилку» й очікує на людину, яка її прийде і забере, на що останній повідомив, що зараз до нього підійде людина, яка назве йому так звану «кодову фразу», після чого він повинен буде віддати їй «посилку».
14. Після чого, приблизно о 14 годині 30 березня 2017 року до ОСОБА_7 підійшла раніше йому незнайома ОСОБА_15 , що діяла за завданням ОСОБА_9 , та повідомила пароль, після чого отримала пакет. Далі ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_10 , повідомив про виконання завдання та повернувся разом із ОСОБА_12 додому до м. Курахове Донецької області.
15. ОСОБА_15 перенесла отриманий пакет до гаражів, що були поруч з будинком, де і заховала його.
16. 30 березня 2017 року (точний час органами досудового розслідування не встановлений) ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, на виконання вказівок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з метою сприяння діяльності терористичної організації «ДНР» приїхав до м. Маріуполя Донецької області , прибув до будинку, поряд з яким між гаражами забрав складові елементи саморобного вибухового пристрою, що були сховані та замасковані ОСОБА_15 в поліетиленовому пакеті із продуктами харчування.
17. Після цього, у не встановлені органом досудового розслідування місці, час та спосіб, діючи незаконно, зібрав зазначені складові елементи в єдиний саморобний вибуховий пристрій на магнітній основі із вибуховою речовиною бризантної дії - тротилом, масою та потужністю вибуху 720-840 гр. в тротиловому еквіваленті, що приводився в дію радіокерованим способом, а саме за допомогою здійснення виклику з мобільного телефону марки «Samsung», із номером телефону: НОМЕР_1 на номер мобільного телефону: НОМЕР_2 , який був встановлений останнім у вищевказаний вибуховий пристрій. Надалі, відніс усе вищезазначене назад до гаражів, де заховав, повідомивши ОСОБА_9 про виконання завдання та поїхав додому до АДРЕСА_1 .
18. Далі, приблизно о 21:38 годині 30 березня 2017 року ОСОБА_15 , діючи на виконання вказівок ОСОБА_9 , спрямованих на підготовку та вчинення терористичного акту, а саме підриву автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», днз НОМЕР_3 , в якому знаходився заступник начальника ГВ КР ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_16 , на тому ж місці між гаражами забрала пакет з готовим саморобним вибуховим пристроєм та, зберігаючи при собі, перенесла його до місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_4 , де зберігала до 31 березня 2017 року.
19. Приблизно о 00:00 годині 31 березня 2017 року ОСОБА_15 , перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, діючи умисно, у відповідності до чітко визначених ОСОБА_9 плану, завдання та інструкцій, помістила вказаний саморобний вибуховий пристрій у рюкзак і вирушила пішки до місця проживання ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_5 , та місця розташування його автомобіля: АДРЕСА_6 .
20. Того ж дня, у період з 03:41:13 години до 03:41:36 години ОСОБА_15 , перебуваючи поруч із будинком АДРЕСА_6 та автомобілем марки «Toyota Land Cruiser Prado», днз НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_16 , діючи умисно, з корисливих мотивів та наведеною вище метою, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, на виконання вказівок ОСОБА_9 , прикріпила саморобний вибуховий пристрій до днища вказаного автомобіля із зовнішньої сторони кузова під сидінням водія. Після чого повернулась до місця свого тимчасового проживання та, діючи відповідно до раніше розробленого злочинного плану, доповіла ОСОБА_9 про успішне прикріплення саморобного вибухового пристрою до автомобіля ОСОБА_16 .
21. Приблизно о 07:00 годині 31 березня 2017 року ОСОБА_15 , реалізуючи злочинні наміри щодо вчинення терористичного акту, взяла мобільний телефон марки «Samsung» із номером телефону: НОМЕР_1 та вирушила до місця проживання ОСОБА_16 з метою приведення у дію закладеного напередодні саморобного вибухового пристрою після посадки останнього до вищезазначеного автомобіля.
22. Приблизно о 08:30 годині, перебуваючи між будинками АДРЕСА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів та метою порушення громадської безпеки, залякування цивільного населення Донецької області та співробітників правоохоронних органів, залучених до проведення АТО та до попередження, своєчасного виявлення і припинення злочинної діяльності учасників терористичної організації «ДНР», провокації воєнного конфлікту, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки у вигляді загибелі ОСОБА_16 , за попередньою змовою групою осіб, на виконання спільного з ОСОБА_9 злочинного плану, виконуючи вказівки останнього, упевнившись, що ОСОБА_16 сів за кермо автомобіля та розпочав рух, здійснила дзвінок з отриманого разом із саморобним вибуховим пристроєм мобільного телефону марки «Samsung» з номера телефону: НОМЕР_1 на номер телефону, встановлений у вибуховому пристрої: НОМЕР_2 , чим активувала закладений нею напередодні саморобний вибуховий пристрій, який вибухнув, внаслідок чого ОСОБА_16 отримав вибухову травму, від якої помер на місці події.
23. Вказаними злочинними діями повністю знищено автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», днз НОМЕР_3 , який на праві власності належав матері загиблого ОСОБА_16 - ОСОБА_17 , вартістю 462639, 39 грн., що заподіяло значну майнову шкоду останній.
24. Надалі, перебуваючи на початку квітня 2017 року (точна дата в ході досудового розслідування не встановлена) у м. Донецьку, ОСОБА_15 зустрілась із ОСОБА_9 , від якого отримала раніше обіцяну грошову винагороду за вчинення вищевказаного терористичного акту у розмірі 15000 доларів США.
25. За виконання завдання ОСОБА_10 заплатив ОСОБА_7 грошову винагороду (приблизно 800 гривень, точна сума органом досудового розслідування не встановлена), а також дав приблизно 1000 грн. для оплати послуг таксі.
26. 03 квітня 2017 року ОСОБА_8 прибув до м. Донецька, що тимчасово не підконтрольне органам влади України, де за виконання злочинних завдань отримав від ОСОБА_9 грошову винагороду у невстановленому органом досудового розслідування розмірі.
27. Далі, у період з 26 по 29 квітня 2017 року (точні дата, час та місце органами досудового розслідування не встановлені), ОСОБА_7 перебуваючи у м. Донецьку Донецької області, що тимчасово не підконтрольне органам державної влади України, з метою отримання додаткової грошової винагороди за перевезення «посилки» із забороненими небезпечними предметами до м. Маріуполя, зустрівся з    ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Під час зустрічі ОСОБА_7 за виконання вищевказаного завдання додатково отримав від останніх ще 200 доларів США. Також, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, діючи умисно, з метою неодноразового сприяння діяльності терористичної організації «ДНР» та окремим її учасникам, погодився на пропозицію ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо подальшого перевезення ним за додаткову грошову винагороду (розміром від 1500 гривень) по території, підконтрольній органам державної влади України, подібних бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин, що будуть сховані та замасковані в пакетах з продуктами харчування.
28. Окрім того, 16 червня 2017 року ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Курахове Донецької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, на виконання вказівок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зустрівся із раніше йому не знайомим ОСОБА_18 (який засуджений та відбуває покарання за вчинення злочинів проти громадської безпеки), який також діяв на виконання злочинних завдань ОСОБА_9 , від якого отримав придбаний останнім в м. Києві для ОСОБА_7 GPS-навігатор «Garmin Etrex 12 Channel GPS». За завданням ОСОБА_9 вищевказаний GPS-навігатор ОСОБА_7 мав використати, коли відвезе чергову «посилку» зі схованими у ній складовими елементами вибухових пристроїв до м. Запоріжжя, та за його допомогою відмітити координати місця, де він залишить вказані речі. Після цього ОСОБА_7 мав передати GPS-навігатор іншій, невстановленій органом досудового розслідування особі, з метою подальшого використання у вчиненні терористичних актів на території, підконтрольній органам державної влади України.
29. Наприкінці листопада - початку грудня 2017 року (точну дату органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою сприяння діяльності терористичної організації «ДНР» отримав від ОСОБА_9 складові елементи саморобного вибухового пристрою та, достовірно усвідомлюючи та розуміючи їх призначення і суспільну небезпечність, діючи умисно, продовжив зберігати їх на невизначений термін з метою майбутньої передачі невстановленим органом досудового розслідування особам для вчинення останніми з їх використанням терористичних актів на підконтрольній українській владі території.
30. Також, у жовтні 2017 року (точні дати органом досудового розслідування не встановлені) ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Мар`їнка Донецької області, зустрівся з раніше йому відомим ОСОБА_19 , який також є давнім знайомим ОСОБА_9 , та повідомив, що вони з останнім організували незаконне перевезення через контрольні пункти в`їзду-виїзду на лінії розмежування (далі за текстом - КПВВ) бойових припасів, вибухових пристроїв і вибухових речовин, та що ОСОБА_9 підшукує надійних осіб для перевезення через КПВВ заборонених предметів, і запропонував ОСОБА_19 зробити в автомобілі останнього сховище, а також займатися на виконання завдань ОСОБА_9 незаконним перевезенням цих речей, на що останній відмовився.
31. Окрім того, в кінці листопада - на початку грудня 2017 року (точну дату органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою сприяння діяльності терористичної організації «ДНР» отримав від ОСОБА_9 складові елементи саморобного вибухового пристрою та, достовірно усвідомлюючи та розуміючи їх призначення і суспільну небезпечність, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, на виконання завдань ОСОБА_9 , продовжив зберігати їх на невизначений термін, з метою майбутньої передачі не встановленим органом досудового розслідування особам для вчинення останніми з їх використанням терористичних актів на підконтрольній органам державної влади України території.
32. Далі, приблизно в кінці березня 2018 року (точна дата органом досудового розслідування не встановлена) ОСОБА_7 , в черговий раз отримавши від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 складові елементи саморобного вибухового пристрою, що були сховані та замасковані в поліетиленовому пакеті всередині закритих упаковок із борошном, попросив свого товариша ОСОБА_11 залишити цей пакет вдома у останнього за адресою: АДРЕСА_8 , плануючи забрати його того ж дня. ОСОБА_11 , не здогадуючись про вміст вказаного пакету, погодився на пропозицію ОСОБА_7 , проте за даним пакетом останній не повернувся та не забрав його.
33. 29 серпня 2018 року співробітниками СБУ проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_8 , в якій проживає ОСОБА_11 , під час якого виявлено та вилучено: 2 металеві предмети циліндричної форми, до яких приєднані дроти, які схожі на електродетонатори, об`ємна пластична речовина, сірого кольору, схожа на вибухову речовину пластид, 2 мобільних телефони марки та моделі «BQ Step+», від одного з яких із задньої кришки панелі відходять 2 дроти, що схожі на складові елементи саморобного вибухового пристрою.
34. 27 березня 2018 року в ході проведення обшуку співробітниками СБУ за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_9 виявлено та вилучено: 2 стандартних засоби підриву - електродетонатори типу «ЕДП-р», що призначені для ініціювання зарядів вибухової речовини та являються засобами підриву, що містять вибухову речовину (азид свинцю, ТНРС, гексоген, тетрил), застосовуються при електричному способі підриву та являються вибуховими пристроями промислового виготовлення; речовину сірого кольору - пластичну вибухову речовину, що містить вибухову речовину підвищеної потужності - гексоген вагою 873гр.; 4 тротилові шашки, вагою по 400гр. кожна, промислового виробництва, які використовуються для підривних робіт та являються бризантною вибуховою речовиною нормальної потужності; мобільний телефон із приєднаними до нього дротами марки та моделі «MAXVi C20», ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , із Sim-карткою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» із номером телефону: НОМЕР_6 , що є частиною саморобного вибухового пристрою, а саме призначений для подачі струму на засоби ініціювання - електродетонатори. Вилучені вибухові речовини, вибухові пристрої та їх складові частини - мобільний телефон придатні до використання за призначенням, а саме здійснення вибуху.
35. Окрім того, в ході проведення обшуку співробітниками СБУ за місцем реєстрації ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: 6 засобів підриву (детонування) з електричним способом приведення в дію, що є електродетонаторами типу «ЕДП-р», виготовленими промисловим способом, відносяться до вибухових пристроїв та придатні для використання за призначенням - здійснення вибуху; 2 предмети - пластичну вибухову речовину на основі гексогену групи бризантних типу «ПВВ-7», що виготовлена промисловим способом, вагою 710гр. та 685гр. відповідно, та які придатні для використання за призначенням - здійснення вибуху.
36. 28 березня 2018 року у будинку за адресою проживання ОСОБА_8 : АДРЕСА_10 , співробітниками Служби безпеки України проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено: електродетонатори типу «ЕДП-р», які являються стандартними засобами підриву, призначені для ініціювання зарядів вибухової речовини та являються засобами підриву, що містять вибухову речовину (азид свинцю, ТНРС, гексоген, тетрил), застосовуються при електричному способі підриву та являються вибуховими пристроями промислового виготовлення; 3 тротилові шашки вагою по 400гр. кожна та 2 тротилові шашки вагою по 200гр. кожна, які використовуються для підривних робіт та являються бризантною вибуховою речовиною нормальної потужності; мобільний телефон із приєднаними до нього дротами, марки та моделі «MAXVi C15», ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , із Sim-карткою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна», із номером телефону: НОМЕР_9 , та мобільний телефон марки і моделі «BQ Step 1830», ІМЕІ 1: НОМЕР_10 , ІМЕІ 2: НОМЕР_11 , із Sim-карткою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна», із номером телефону: НОМЕР_12 , що були складовими частинами саморобного вибухового пристрою, та які всі разом придатні до використання за призначенням, а саме здійснення вибуху.
37. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 будучи достовірно обізнаними про необхідність отримання відповідного дозволу від компетентного органу МВС України на поводження з вибуховими пристроями та речовинами, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб - з представниками НЗФ «ЦСО МДБ» терористичної організації «ДНР» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 придбав, переносили та зберігали всі вищезазначені вибухові пристрої та вибухові речовини без дозволу компетентного органу МВС України, тобто на порушення вимог Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 та Постанови ВР України № 2471-XII від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна».
38. У зв`язку з вищевикладеним, 28 березня 2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 затримано співробітниками СБУ в порядку ст. 208 КПК України та припинено їхню злочинну діяльність.
39. Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 258-3 КК, як інше сприяння діяльності терористичної організації; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК, як незаконне поводження з вибуховими пристроями та вибуховими речовинами, а саме придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв і вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, що вчинене за попередньою змовою групою осіб; ч. 2 ст. 263-1 КК, як незаконне виготовлення вибухових пристроїв, що вчинене за попередньою змовою групою осіб; ч. 3 ст. 258 КК, як вчинення терористичного акту, тобто вчинення вибуху з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, що призвело до загибелі людини та заподіяння значної майнової шкоди, що вчинене за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 258-3 КК, як інше сприяння діяльності терористичної організації; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК, як незаконне поводження з вибуховими пристроями та вибуховими речовинами, а саме придбання, носіння, зберігання та передача вибухових пристроїв і вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, що вчинене за попередньою змовою групою осіб; ч. 3 ст. 258 КК, як вчинення терористичного акту, тобто вчинення вибуху з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, що призвело до загибелі людини та заподіяння значної майнової шкоди, що вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
33. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
34. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що після набрання вироком законної сили Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у встановленому законом порядку не розпочав завершальної стадії кримінального процесу, в якій вирок, що набрав законної сили, відповідно до статті 535 КПК звертається до виконання, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення такого розпорядження через три дні після того як вирок набрав законної сили. Також, в матеріалах справи відсутні докази отримання такого розпорядження будь-яким органом, на який покладено обов`язок його виконання, а також відсутні докази здійснення даним органом будь-яких дій для його виконання.
35. Також, захисник стверджує, що в апеляційній скарзі та доповненнях до неї стороною захисту було вказано, що оскаржуваний вирок був ухвалений не з метою його виконання, а з метою виконання пункту 6 Комплексу заходів щодо виконання Мінських домовленостей (забезпечення звільнення і обмін всіх заручників і незаконно позбавлених на основі принципу «всіх на всіх»), що є безумною підставою для його скасування з направленням справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. Але суд апеляційної інстанції, в порушення ст. 419 КПК зазначені доводи апеляційної скарги не виклав, будь-якої правової оцінки не надав та нічим не спростував.
35. Крім того, зазначає, що в порушення ст. 419 КПК, апеляційним судом не викладені доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції розглянуто кримінальну справу і ухвалено обвинувальний вирок за обвинувальним актом, який не відповідав вимогам ст. 291 КПК та підлягав поверненню прокурору на доопрацювання, що призвело до грубого порушення права ОСОБА_7 на захист від пред`явленого йому обвинувачення, будь- якої правової оцінки їм не дано та вони нічим не спростовані.
36. Також сторона захисту зазначає, що суд апеляційної інстанції не виклав, не проаналізував, не дав будь-якої правової оцінки та нічим не спростував доводи, викладені в доповненнях до апеляційної скарги, про те, що місцевий суд , виклавши у вироку докази обвинувачення, не проаналізував їх і не дав їм відповідної оцінки, а обмежився лише їх перерахуванням та вибірковою оцінкою, при цьому допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо доведеності обставин кримінального провадження, належності, допустимості, достовірності, достатності тих чи інших доказів, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкинув докази сторони захисту, та побудував обвинувальний вирок виключно на недопустимих доказах. 
37. Так, зокрема, сторона захисту звертала увагу апеляційного суду на протокол проведення негласного розшукового заходу від 18 червня 2018 року за номером мобільного телефону НОМЕР_13 на якому зафіксовані розмови між ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , вказуючи, що місцевий суд не перевірив, чи отримував прокурор або слідчий за погодженням з прокурором, дозвіл на втручання у приватне спілкування та чи є цей дозвіл в матеріалах справи, а під час судового розгляду будь-які дозволи на проведення даної негласної слідчої дії не досліджувалися. Крім того, не перевірено, чи отримував прокурор по кримінальному провадженню № 22018050000000008 від 31 січня 2018 року ухвалу слідчого судді про дозвіл на використання вказаного протоколу від 18 червня 2018 року в даному кримінальному провадженні № 22018050000000195 від 19 вересня 2018 року.
38. Також, захисник наголошував на протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 травня 2018 року на якому свідок ОСОБА_13 впізнала особу ОСОБА_7 , однак ОСОБА_13 по даному кримінальному провадженню в якості свідка ані на досудовому слідстві, ані в суді не допитувалася, у зв`язку із чим, не перевірялося, чи відповідають дійсності відомості викладені в даному протоколі і чи дійсно ОСОБА_13 приймала участь в даній слідчій дії. При цьому, сторона захисту була позбавлена можливості перевірити в судовому засіданні добросовісність даного свідка.
39. Так само стороною обвинувачення в суд для допиту в якості свідка не пред`являвся і судом не допитувався  ОСОБА_12 , у зв`язку із чим, не перевірялося, чи відповідають дійсності відомості викладені в протоколі проведення слідчого експерименту від 29 березня 2018 року за участі його участі.
40. Не перевірялися і відомості викладені в протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2018 року, на якому свідок ОСОБА_18 впізнав особу ОСОБА_7 , чи дійсно ОСОБА_18 приймала участь в даній слідчій дії та від 08 травня 2018 року, на якому свідок ОСОБА_15  впізнала особу ОСОБА_9 , як особу яка надавала їй вказівки та інструктаж щодо вчинення нею підриву автомобіля. Вказані свідки не допитувалися ані на досудовому слідстві, ані в суді.
41. Не перевіреними залишились і доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 52 КПК, обґрунтував обвинувальний вирок показаннями підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , даними ними під час їх затримання за підозрою в скоєнні особливо тяжкого злочину за відсутністю захисників. В той же час, коли їм були надані захисники, і ОСОБА_8 , і ОСОБА_7 відмовилися від дачі показань. Отже, судом першої інстанції не враховано, що відомості, отримані від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час їх затримання за відсутністю адвокатів є недопустимим доказом, а тому такі відомості не можуть бути покладені в обґрунтування обвинувального вироку. 
42. Також захисник вказував на недопустимість як доказів протоколу обшуку за місцем мешкання ОСОБА_21 від 27 березня 2018 року, в ході якого виявлено та вилучено засоби зв`язку та саморобний вибуховий пристрій із засобами ініціації, та протоколу обшуку домоволодіння на яке вказав ОСОБА_21 від 27 березня 2018 року, адже ці обшуки було проведено за участю ОСОБА_7 , який фактично на цей час був вже затриманий за його підозрою в скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення. Тому, участь захисника під час даного обшуку була обов`язковою але, обшуки проведено за відсутністю захисника.
43. Також захисник, посилається і на інші докази, які залишились не перевіреними судами попередніх інстанції.
44. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Позиції учасників судового провадження
45. Захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги захисника.
Мотиви Суду
46. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
47.Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
48. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
49. Статтею 412 КПК визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
50. Відповідно до ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
51. Як передбачено ст. 419 КПК, в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких її визнано необґрунтованою.
52. Суд апеляційної інстанції практично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
53. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК під час перегляду вироку місцевого суду апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 цього Кодексу і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Тобто в цьому рішенні необхідно проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь (див., наприклад, постанови Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі № 125/2485/15-к, від 02 липня 2019 року у справі № 515/331/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 523/16917/15-к та інші).
54. Однак суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 наведених вимог закону не дотримався та, залишаючи апеляційну скаргу з доповненнями захисника без задоволення, належним чином не перевірив усіх доводів, викладених у них, відповідей на них не дав, не провів ретельного аналізу й оцінки обставин, на які посилався апелянт, що суперечить вимогам ст. 419 КПК.
55. Так, не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник подав апеляційну скаргу з доповненнями (доводи яких аналогічні за змістом касаційній скарзі) в якій, зокрема, стверджував про те, що оскаржуваний вирок був ухвалений не з метою його виконання, а з метою виконання пункту 6 Комплексу заходів щодо виконання Мінських домовленостей (забезпечення звільнення і обмін всіх заручників і незаконно позбавлених на основі принципу «всіх на всіх»), але суд апеляційної інстанції будь-якої правової оцінки таким доводам не надав. 
56. Крім того, захисник зазначав, що місцевий суд, виклавши у вироку докази обвинувачення, не проаналізував їх і не дав їм відповідної оцінки, а обмежився лише їх перерахуванням та вибірковою оцінкою. Однак, вказані доводи сторони захисту апеляційний суд не виклав, не проаналізував, не дав будь-якої правової оцінки та нічим не спростував.
57. Зокрема, сторона захисту звертала увагу апеляційного суду на наявний у матеріалах провадження протокол проведення негласного розшукового заходу від 18 червня 2018 року - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж у виді контролю за телефонними розмовами, однак зазначала, що місцевим судом не перевірено правомірності такого втручання, а саме наявності у сторони обвинувачення відповідного дозволу з урахуванням вимог ст. 246, 248, 249 КПК, а також наявності ухвали слідчого судді про дозвіл на використання вказаного протоколу в даному кримінальному провадженні.
58. Також, захисник звертав увагу апеляційного суду на протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 травня 2018 року за участю свідка ОСОБА_13 , від 14 червня 2018 року за участю свідка ОСОБА_18 , від 08 травня 2018 року за участю свідка ОСОБА_15 , а також протокол проведення слідчого експерименту від 29 березня 2018 року за участю свідка ОСОБА_12 та наголошував, що вказані особи не допитувались, а тому сторона захисту була позбавлена можливості перевірити добросовісність вказаних свідків.
59. Також не перевіреними залишились і доводи захисника про те, що суд першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 52 КПК, обґрунтував обвинувальний вирок показаннями підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , даними ними під час їх затримання за підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину за відсутності захисників. 
60. Звертав увагу захисник і на недопустимість як доказів протоколів обшуку за місцем мешкання ОСОБА_21 від 27 березня 2018 року та обшуку домоволодіння на яке вказав ОСОБА_21 від 27 березня 2018 року, які було проведено за участю фактично затриманого  ОСОБА_7 за відсутності захисника.
61. Вказані, а також інші доводи сторони захисту апеляційний суд не виклав у своєму рішенні, не проаналізував їх та відповідно не дав будь-якої правової оцінки. 
62. Водночас колегія суддів звертає увагу, що хоча суд й не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання, міра, до якої він має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру, разом із тим, призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
63. Зазначене свідчить про формальний підхід апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги з доповненнями захисника, а саме недотримання вимог ст. 419 КПК.
64. За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.
65. Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, два з яких, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258 КК, відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжкими злочинами проти громадської безпеки, з метою забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, а також забезпечення виконання процесуальних рішень у справі, колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 11 січня 2025 року включно.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                      ОСОБА_3