ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 683/2012/22
Провадження № 22-ц/4820/1316/24

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
секретар судового засідання Демчук В. М.,
з участю позивача ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 листопада 2022 року (суддя Завадська О. П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Заслухавши доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд 

у с т а н о в и в :
У серпні 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що 06.04.2019 між ним та Фоміним Онисимом був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем. Відповідно до цього договору він передав Фоміну Онисиму у борг 5500 доларів США. Останній зобов`язався повернути позику до 05.04.2020. Проте у визначений строк відповідач зобов`язання за договором не виконав. 
Тому позивач просив стягнути з Фоміна Онисима борг за договором позики від 06.04.2019 в еквіваленті до гривні у сумі 201127,30 грн. 
Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 листопада 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06.04.2019 у розмірі 5500 доларів США, що еквівалентно 201127,30 грн згідно з курсом НБУ станом на день подачі позовної заяви, та 2011,30 грн судового збору.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 квітня 2024 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Фомін Онисим, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на незаконність рішення суду. Заперечує факт написання ним розписки та отримання коштів у борг. У розписці не зазначено спосіб передачі коштів і вказано, що позику отримав ОСОБА_3 . Проте його документи не містять зазначення по-батькові.
У відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що укладення договору відповідає вимогам закону, а рішення суду є законним та обґрунтованим. 
У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав.
Відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно установив, що 06.04.2019 ОСОБА_4 власноручно склав розписку про отримання позики у ОСОБА_1 в розмірі 5500 доларів США та зобов`язався повернути суму позики разом із відсотками до 05.04.2020 (а. с. 22).
У визначений строк відповідач зобов`язання не виконав, борг не повернув.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підставі статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.
Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошових сум позичальникові.
Установлено, що 06.04.2019 ОСОБА_4 власноручно склав розписку про отримання грошових коштів у ОСОБА_1 .
За змістом частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За своєю суттю розписка ОСОБА_2 про отримання у борг грошових коштів і зобов`язання їх повернути у строк до 05.04.2020, є документом, який підтверджує факт укладення договору позики та засвідчує отримання боржником від кредитора грошової суми 5500 доларів США.
Відповідач заперечує факт написання розписки та отримання коштів, проте доказів на спростування вказаних обставин не надав. 
Клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи на підтвердження чи спростування зазначеного факту не заявлено. 
Відповідач не спростував у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), не виконав встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень. 
Не містить посилання на такі докази й апеляційна скарга.
Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Розписка містить, зокрема, дату її складання, відомості про паспорт та РНОКПП ОСОБА_2 отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі 5500 доларів США та зобов`язання щодо її повернення, строк повернення.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що боргова розписка містить зазначення боржника по-батькові « ОСОБА_5 », в той час, коли у його документах (паспорт і довідка про РНОКПП) запис по батькові відсутній, не спростовує факт укладення договору позики та отримання грошових коштів.
Крім того, відповідач визнає, що паспорт серії НОМЕР_1 та РНОКПП НОМЕР_2 , зазначені в розписці, належить йому.
Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 листопада 2022 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

 
Повне судове рішення складено 14 жовтня 2024 року.

 
Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта