ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року                                                                              Справа № 918/133/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Захарова М.О. 

за участю представників сторін:
прокурора - Гіліс І.В.
позивача Здолбунівської міської ради Рівненського району - не з`явилися
відповідача ОСОБА_1 - адв. Януль-Сидорчук Х.В.
відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" - не з`явилися 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Рівненської області від 22.05.2024 р.
постановлене у м. Рівне, повний текст складено 03.06.2024 р.
у справі № 918/133/24 (суддя Романюк Р.В.)
за позовом Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району
до відповідачів:
1. ОСОБА_1 
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп"
про витребування земельної ділянки

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 22.05.2024 р. Господарський суд Рівненської області задоволив позов Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненського району у справі № 918/133/24. Суд ухвалив рішення про витребування з володіння ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" у комунальну власність на користь Здолбунівської міської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради земельну ділянку площею 2,8438 га, кадастровий номер 5622682800:00:001:0326.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі та повернути позовну заяву прокурору, а у випадку розгляду справи по суті в задоволенні позову відмовити.
Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи , які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.
Пояснює, що порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано прийшов до висновку щодо наявності підстав для звернення прокурора за захистом інтересів держави в особі Здолбунівської міської ради та в тому, що справа не підлягала розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки стороною спору у справі є фізична особа громадянин ОСОБА_1 .
Посилається на ст. 31. 32 Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» та доводить, що укладення членами фермерського господарства угод щодо передачі в користування власних земельних ділянок після відкриття ліквідаційної процедури не суперечить нормам чинного законодавства.
Вважає безпідставними висновки суду щодо дотримання прокурором строків позовної давності, оскільки всупереч ст. 261 ЦК України прокурор пов`язує початок перебігу позовної давності виключно з тією обставиною, коли він фактично дізнався про порушення інтересів держави.
Просить рішення Господарського суду Рівненської області від 22 травня 2024 року скасувати, закрити провадження у справі або повернути позовну заяву прокурору, а у випадку розгляду справи по суті - в позові відмовити.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро Груп» також подав відзив на апеляційну скаргу та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Зазначає, що витребування з власності фізичної особи земельної ділянки, яка набута у власність на підставі рішення органу державної влади, за відсутності будь-якої неправомірної поведінки такої особи є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном.
Стверджує, що доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, є недостатнім, і позивач також має довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Пояснює у зв`язку із цим, що уповноважений орган (на той час Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області) знав про прийняте ним рішення - наказ № 17888/16-17-СГ ще 23 березня 2017 році (дата прийняття наказу про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 у власність).
Доводить також, що справа № 922/1830/19 (на яку посилається прокурор) та справа що розглядається № 918/81/24 не є подібними, адже визначально різняться змістом правовідносин, предметами та підставами позову, фактично-доказовою базою, тому висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду у справі № 922/1830/19 не можуть бути релевантними до правовідносин у справі, що переглядається, отже стверджує, що даний спір підсудний цивільному суду.
Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенні норм процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Здолбунівська окружна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, вважає, що доводи викладені у апеляційній скарзі ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та не містять правових підстав для задоволення скарги.
Як на підставу представництва прокурором інтересів держави посилається на пункт 24 Перехідних положень Земельного кодексу України і пояснює, що внаслідок змін у чинному законодавстві інтерес у поверненні спірної земельної ділянки отримала певна територіальна громада. Зазначає при цьому, що незважаючи на встановлені порушення та тривалість їх існування, Здолбунівська міська рада будь-яких заходів на усунення порушень до цього часу не вжила, тому має місце бездіяльність органу місцевого самоврядування.
Посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 р. у справі № 922/1830/19, та доводить, що спори щодо користування землями фермерського господарства мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.
Оскільки предметом позову у даній справі є вимоги, заявлені прокурором в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради до ОСОБА_1 , ТОВ «Акріс Агро Груп» про витребування у комунальну власність земельної ділянки площею 2,8438 га, наданої ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для закриття провадження.
Посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 р. у справі № 633/408/18, та стверджує, що якщо член фермерського господарства не отримував у користування земельну ділянку для його створення, а лише увійшов до складу членів цього господарства, він має право отримати у власність земельну ділянку у передбаченому законом розмірі, проте в загальному порядку, зокрема, із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства.
Натомість у даній справі, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області своїм наказом № 17-890/16-17-СГ від 23.03.2017 р. передало у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,8438 гектара (кадастровий номер 5622682800:00:001:0332) для ведення фермерського господарства як члену фермерського господарства ім. Шевченка, яку остання не отримувала у користування для його створення, у розмірі земельної частки (паю), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у постійному користуванні фермерського господарства, що суперечить вимогам ст. 32 Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство».
Щодо застосування позовної давності зазначає, що прокурору стало відомо про порушення інтересів держави лише після ознайомлення з проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам ФГ ім. Шевченка, а саме 04.07.2023 р. Звертає увагу, що у п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, перебіг позовної давності у цій справі продовжувався, починаючи з дня введення карантину, а із введенням воєнного стану - зупинився.
Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Рівненської області від 22.05.2024 р. у справі № 918/133/24, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачем Здолбунівською міською радою Рівненського району відзив на апеляційну скаргу не поданий. Здолбунівська міська рада та відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро Груп»  і не забезпечили явку представників у судове засідання, тоді як були повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, а не явка в судове засідання представників сторін/учасників.
Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача та відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро Груп».
В судовому засіданні 17.09.2024 р. представник скаржника ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задоволити. Прокурор в судовому засіданні 17.09.2024 р. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення прокурора та представника скаржника, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
Фермерське господарство ім. Шевченка створено 17.03.1998 р. засновником ОСОБА_2 /а.с. 33 – 40 у т.1/.
Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії РВ      № 00031, виданого 29.04.1998 р. /а.с. 66 – 70 у т.1/ на підставі рішення Здолбунівської районної Ради народних депутатів Здолбунівською району Рівненської області від   22.04.1998 р. за № 159 зі змінами в землекористуванні, внесеними за рішенням Здолбунівської районної ради від 20.09.2000 р. № 166, ОСОБА_2 , який мешкає у селі Копитків, надано у постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 45,5 га в межах згідно з планом, що розташована на території Копитківської сільської ради.
Рішенням засновника ФГ ім. Шевченка В. Атаманюка № 15 від 12.02.2015 р. /а.с. 23 у т.1/ вирішено:
- згідно з поданою заявою ввести в число членів фермерського господарства ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ;
- внести зміни в установчі документи шляхом викладення їх в новій редакції та провести державну реєстрацію відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців".
Відповідно до п. 1.5. Статуту ФГ ім. Шевченка (викладеного в новій редакції), затвердженого рішенням засновника ФГ ім. Шевченка від 15.02.2015 р. № 15, членами господарства є : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 /а.с. 24 – 32 у т.1/
Як пояснює прокурор у позовній заяві, відповідно до заяви від 26.02.2015 р., посвідченої приватним нотаріусом Чайковською А.О. та зареєстрованої у реєстрі за № 82, ОСОБА_2 як землекористувач висловив свою згоду на вилучення земельної ділянки площею 47,78 га, що знаходиться на території Копитківської сільської ради і перебуває у його постійному користуванні відповідно до Державного акту на право постійного користування землею РВ № 00031 (з додатком) та не заперечив щодо її відведення членам ФГ ім. Шевченка. 
В подальшому до Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 16 членів ФГ ім. Шевченка, в т.ч. і від ОСОБА_1 , які не є засновниками ФГ ім. Шевченка і не передавали земельні ділянки до цього господарства як його учасники та фактично стали його членами лише 12.02.2015 р., надійшла заява про передачу їм безоплатно у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель, що перебувають у постійному користуванні відповідно до Державного акту серії РВ № 00031 та додатку до нього.
Згідно з наказом Головного управлінням Держземагенства у Рівненській області № 17-254/16-15-СГ від 16.03.2015 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" /а.с. 41 у т.1/ надано дозвіл громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.
Протоколом зборів членів ФГ ім. Шевченка Здолбунівського району від 01.08.2016 р. /а.с. 42 у т.1/ за участі голови фермерського господарства ОСОБА_2 та 16 членів господарства вирішено провести поділ земель сільськогосподарських угідь (рілля) ФГ ім. Шевченка, площею 45,5011 га на 16 земельних часток (паїв), порівну по 2,8438 га, що буде меншим за середню земельну частку (пай) КСП ім.. Шевченка на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району.
Протоколом зборів членів ФГ ім. Шевченка Здолбунівського району від 28.08.2016 р. /а.с. 43 – 44 у т.1/ за участі голови ОСОБА_2 та 16 членів господарства вирішено:
- погодити проект організації земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні гр. ОСОБА_2 на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району на земельні частки (паї), загальною площею 45,5011 га; 
- встановити фактичний розподіл земельних часток (паїв), зокрема, ділянки № 11 земельна частка (пай) ОСОБА_1 , площею 2,8438 га;
- погодитись на зменшення площ земельних часток (паїв) та як в постійному користуванні гр. ОСОБА_2 перебувало 45,5011 га.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-890/16-17-СГ від 23.03.2017 р. "Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність" /а.с. 45 – 46 у т.1/:
- затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену фермерського господарства ім. Шевченка, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області;
- припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8438 га громадянину ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства, що посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії РВ № 00031 виданого відповідно до рішення Здолбунівської районної Ради народних депутатів Здолбунівського району Рівненської області від 22.04.1998 р. № 159, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 29.04.1998 р. за № 21, на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області;
- передано у власність громадянці ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,8438 гектара (кадастровий номер 5622682800:00:001:0326) для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену фермерського господарства ім. Шевченка, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.
Згідно з інформаційною довідкою від 01.02.2024 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /а.с. 47 – 50 у т.1/, 03.04.2017 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5622682800:00:001:0326, площею 2,8438 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.
В подальшому ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,8438 га передано в оренду ТОВ "Акріс Агро Груп" згідно договору оренди землі від 22.10.2020 р., який зареєстрований 14.12.2020 р. /а.с. 56 – 60 у т.1/.
За змістом п. 1 та п. 2 договору оренди землі укладеного  22.10.2020 р.   ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ "Акріс Агро Груп" як орендарем,   орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться у межах Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,8438 гектарів, в т. ч. ріллі 2,8438 гектарів, кадастровий номер 5622682800:00:001:0326.
Згідно п. 7 договору оренди землі договір укладено на 7 (сім) років з дати укладення цього договору 22.10.2020 р.   
Обґрунтовуючи позов, прокурор доводить, що ОСОБА_1 будучи членом ФГ ім. Шевченка, яка не є засновником ФГ ім. Шевченка та не передавала земельну ділянку до цього господарства, безоплатно отримала у власність земельну ділянку площею 2,8438 га (кадастровий номер 5622682800:00:001:0326), яка перебувала у користуванні фермерського господарства. При цьому надання такої ділянки для ведення фермерського господарства відбувалося на загальних підставах, проте із земель, що вже перебували у користуванні фермерського господарства. У таких діях ОСОБА_1 прокурор вбачає порушення вимог ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. 32 Земельного кодексу України.
Підставою реалізації прокурором представницьких функцій згідно зі ст. 23 Закону "Про прокуратуру" стала усвідомлена пасивна поведінка позивача.
Так, листом Здолбунівської окружної прокуратури від 13.12.2023 р. № 54-1840вих-23, /а.с. 71 - 75 у т.1/ до Здолбунівської міської ради прокурор повідомив орган місцевого самоврядування про факти порушення ОСОБА_1 вимог земельного законодавства при розпорядженні земельною ділянкою для ведення фермерського господарства, що перебувала у користуванні Фермерського господарства ім. Шевченка. Також прокурор просив повідомити про вжиті Здолбунівською міською радою заходи із вказаного питання, в тому числі, про проведену претензійно-позовну роботу.
Листом від 19.12.2023 р. № 2770/03-20/23 Здолбунівська міська рада у відповідь на лист прокурора зазначила, що органом місцевого самоврядування не вживались заходи претензійно – позовного характеру щодо витребування з володіння ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 5622682800:00:001:0326 площею 2,8438 га на користь Здолбунівської територіальної громади /а.с. 76 у т.1/.
Листом від 01.02.2024 р. № 54-224вих-24 Здолбунівська окружна прокуратура   повідомила орган місцевого самоврядування про прийняте рішення звернутись до суду з позовом в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро Груп» про витребування земельної ділянки площею 2,8438 га /а.с. 77 у т.1/. Здолбунівська міська рада на такий лист не відреагувала.
Позивач є органом місцевого самоврядування, до компетенції якого у відповідності до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» віднесені повноваження щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель. 
Так, 27.05.2021 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, і з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:
а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);
б) оборони;
в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;
г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;
д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;
е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Земельні ділянки, які вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 р. № 722-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Рівненської області» визначено, що до складу Здолбунівської територіальної громади входять Здолбунівська, Богдашівська, Глинська, Копитківська, Новосілківська та П`ятигірська територіальні громади. 
Отже, за доводами прокурора, земельна ділянка з 27.05.2021 р. мала б перебувати у комунальній власності Здолбунівської міської ради. 
Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18 визначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 914/225/18.
Такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України.
Отже, прокурор відповідно до норм ч.4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував необхідність представництва інтересів держави, оскільки компетентний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не відреагував на стверджуване порушення законності у сфері земельних відносин. Звертаючись до Здолбунівської міської ради до подання позову, прокурор надав йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після повідомлення прокурора про стверджуване порушення, кваліфікується як бездіяльність відповідного органу та є достатньою підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи відповідача/скаржника про те, що прокурор безпідставно заявив позов в інтересах держави в особі неналежного позивача, а також про те, що в сенсі представництва прокурором не доведено належними і допустимими доказами та обставина, що Здолбунівська міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.
Суд першої інстанції задоволив позов прокурора про витребування з володіння ОСОБА_1 та ТОВ "Акріс Агро Груп" у комунальну власність на користь Здолбунівської міської територіальної громади в особі Здолбунівської міської ради земельної ділянки площею 2,8438 га, кадастровий номер 5622682800:00:001:0326, і колегія суддів з таким рішенням суду першої інстанції погоджується, враховуючи наступне.
Нормами ч.1 статті 32 ЗК України передбачено, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.
Відповідно до частин першої та другої статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).
Згідно з нормами статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої та шостої статті 118 ЗК України визначено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
Отже, для реалізації права на приватизацію землі відповідно до норм  ст..32 ЗК України та ст..13 Закону України «Про фермерські господарства» фізична особа - майбутній засновник фермерського господарства має попередньо отримати земельну ділянку в користування для створення фермерського господарства.
Якщо особа увійшла до фермерського господарства після його створення та не  отримувала для такого створення земельної ділянки, тоді така особа не має права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, яка перебуває у користуванні цього фермерського господарства. Для отримання земельної ділянки у власність вона має звертатися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в загальному порядку, визначеному статтями 116, 118 ЗК України.
Таким чином, член фермерського господарства, який отримав земельну ділянку у користування для створення фермерського господарства і раніше не набув права на земельну частку (пай), може цю (отриману ним) земельну ділянку приватизувати у межах розміру земельної частки (паю) за умови припинення права користування нею фермерським господарством. Якщо ж член фермерського господарства не отримував у користування земельну ділянку для його створення, а лише увійшов до складу членів цього господарства, він має право отримати у власність земельну ділянку у передбаченому законом розмірі, проте в загальному порядку, зокрема із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 р. у справі № 633/408/18.
Такі правові висновки Верховного Суду враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45).
ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».    Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.
Судом у даній справі встановлено, що Фермерське господарство ім. Шевченка створене ОСОБА_2 /а.с. 33 – 40 у т.1/, якому на підставі Державного акту на право постійного користування землею надано для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 45,5 га в межах згідно з планом, що розташована на території Копитківської сільської ради.
Рішенням засновника ФГ ім. Шевченка Атаманюка В.Д. № 15 від 12.02.2015 р. /а.с. 23 у т.1/ до складу членів господарства включено, зокрема, ОСОБА_1 , якій земельна ділянка не надавалась.
В подальшому зборами членів ФГ ім. Шевченка Здолбунівського району від    28.08.2016 р. /а.с. 43-44 у т.1/ вирішено розподілити земельні частки (паїв), зокрема, погоджено передачу ділянки № 11 як земельну частку (пай) ОСОБА_1 , площею 2,8438 га. 
На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-890/16-17-СГ від 23.03.2017 р. "Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і земельна ділянка площею 2,8438 гектара (кадастровий номер 5622682800:00:001:0326) передана у власність громадянці ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену фермерського господарства ім. Шевченка, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Одночасно Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8438 га громадянину ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства.
На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області внесені відомості до Державного реєстру речових правна нерухоме майно /а.с.47-50 у т.1/.
Звертається увага, що ОСОБА_1 після отримання спірної земельної ділянки для ведення фермерського господарства, її за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства не використовувала, натомість передала спірну земельну ділянку в оренду ТОВ «Акріс Агро Груп». 
Таким чином, передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 із подальшою реєстрацією за нею права власності вчинена із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 як член фермерського господарства, який не отримував земельну ділянку у користування для створення фермерського господарства, може отримати таку земельну ділянку у власність, в т.ч. шляхом безоплатної приватизації виключно на загальних підставах, передбачених ст..116 Земельного кодексу України. 
Враховуючи, що безоплатна передача земельної ділянки у власність ОСОБА_1 вчинена з порушенням норм чинного законодавства, відповідно, остання неправомірно здійснює правомочності власника щодо землі та неправомірно розпорядилась землею шляхом передачі її в оренду ТОВ "Акріс Агро Груп". Тому Здолбунівська міська рада вправі витребовувати у комунальну власність належну територіальній громаді земельну ділянку з чужого незаконного володіння.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 р. у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.
Відповідно до норм статей 387 і 388 ЦК України власник вправі витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не є ефективним способом захисту права власника оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право (п. 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №910/1809/18).
Колегія суддів бере до уваги, що право оренди - це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування цим майном. Орендар як володілець і користувач земельною ділянкою фактично утримує її у себе. Отже, в порядку віндикаційного позову власник має право витребувати земельну ділянку від її орендаря. Таким чином у Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро Груп" існує безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, а його дії з утримання земельної ділянки призводять до порушення майнових прав територіальної громади.
Втручання у право на мирне володіння спірною земельною ділянкою ґрунтується на законі, про що зазначено вище. Легітимною метою такого втручання є публічні інтереси у контролі за раціональним використанням сільськогосподарських земель, які є обмеженим природним ресурсом, та право громади на володіння землею після припинення права на цю земельну ділянку попереднього користувача гр. ОСОБА_2 відповідно до вищенаведених норм п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України. 
При цьому доводи скаржника про непропорційне втручання у мирне володіння майном відхиляються судом, враховуючи, що майно (земельна ділянка) набута ОСОБА_1 всупереч вимогам закону  безоплатно, що виключає обгрунтування позиції скаржника про надмірний тягар для її інтересів як особи, яка зазнає такого втручання. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується із обґрунтованими висновками суду першої інстанції про задоволення позову.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, враховуючи наступне.
Відповідно до норм ст..2, 4 ГПК України завданням господарського судочинства є вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та інших справ як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб - підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання, відповідно до ст.. 20 ГПК України, норми якої визначають особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів.
Так, у спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). 
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 р. у справі № 922/1830/19 зазначила, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.
Згідно з нормами частини першої, пункту 1 частини другої статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду як постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду забезпечує, зокрема, у визначених законом випадках здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. 
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від      17.02.2023 р. у справі № 917/1701/23, від 12.09.2023 р. у справі № 556/889/22, від      28.02.2024 р. у справі № 182/8900/19.
Такі правові висновки Верховного Суду враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України.
У даній справі наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області     № 17-890/16-17-СГ від 23.03.2017 р. "Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність" земельну ділянку кадастровий номер 5622682800:00:001:0326 передано у власність громадянці ОСОБА_1 саме для ведення фермерського господарства. Згідно з інформаційною довідкою від 01.02.2024 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /а.с. 47 – 50 у т.1/ 03.04.2017 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5622682800:00:001:0326, площею 2,8438 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.
Отже, спір у справі стосується надання та використання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, тому має вирішуватися господарським судом.
Натомість доводи відповідачів про те, що справа № № 922/1830/19 та дана справа відрізняється за змістом правовідносин, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані, оскільки у справі № 922/1830/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від попередніх своїх висновків та з метою забезпечення єдності та сталості судової практики виснувала, що в кожному випадку спори щодо користування землями фермерського господарства мають розглядатися господарськими судами.
Так само відхиляється заява відповідача про застосування у спірних правовідносинах позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.
Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 р. "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 р. на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено.
Постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 25.04.2023 р. продовжено на території України дію карантину до 30.06.2023 р.
24.02.2022 р. Російською Федерацією було розпочато повномасштабну військову агресію проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року та в подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і станом на дату ухвалення даного рішення досі триває.
Відповідно до п. 19 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Оскільки внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 відбулося 03.04.2017 р., тому прокурором не пропущений строк позовної давності, який є продовженим на підставі вищенаведених норм.
З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи були почуті, враховані судами першої та апеляційної інстанції, натомість оскаржуване рішення є вмотивованим, і судом першої інстанції зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає нормам     ст..236     ГПК України     та практиці Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України", "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
За результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1  ст. 269 ГПК України     суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 22.05.2024 р. у справі        № 918/133/24 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Колегією суддів враховується, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору відповідно до норм Закону України «Про судовий збір», тому відсутні судові витрати, які підлягали б розподілу.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд
                              
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Рівненської області від 22.05.2024 р. у справі      № 918/133/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 918/133/24  повернути  Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 10.10.2024 р.

Головуючий  суддя                                                                      Маціщук А.В. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.