Номер провадження: 33/813/2319/24
Номер справи місцевого суду: 496/1920/24 
Головуючий у 1-й інстанції Драніков С. М. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       09.12.2024 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисниці особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Грицюк Тетяни Вікторівни
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року 
встановив:
Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 січня 2024 року о 00:42 год. в Одеській області, Одеському районі, с. Усатове, вул. Л. Українки, буд. 18, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Scoda», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та продуття приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу відмовився під відеозапис. Своїми діями  ОСОБА_1  порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №194031.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року.
За доводами апеляційної скарги у змісті протоколу про адміністративне правопорушення правоохоронці не вказали в точності диспозицію статті 130 КУпАП, яка інкримінована апелянту. Відеозапис, долучений до матеріалів справи не є безперервним, а свідки, які мали бути зазначені у протоколі – відсутні. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що апелянт керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, факт керування транспортним засобом не підтверджується за допомогою відеозапису. Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, апелянту не були роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, апелянту не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, також він жодного разу чітко не зазначив, що відмовляється від проходження огляду. У матеріалах справи відсутнє письмове направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції не надав належної та обґрунтованої оцінки його поясненням, що були подані до суду. 
В судовому засіданні захисниця Грицюк Т.В. підтримала доводи апеляційної скарги, уточнивши її вимоги, просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, заяву (клопотання) про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав.
       Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
       З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності   ОСОБА_1 .
Вислухавши захисницю Грицюк Т.В. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.
       Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них,тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства"("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).
       Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч.2 ст. 266 КУпАП).
       У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч.3 ст. 266 КУпАП).
       Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).
Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі Порядок).
Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).
       Наведені вище вимоги законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення правоохоронцями були дотримані.
       Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис, інші документи.
       Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд в основу оскаржуваного рішення поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №194031 від 13 січея 2024 року, відеозаписі, долученому поліцейськими до матеріалів справи.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №194031 від 13 січея 2024 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «13 січня 2024 року о 00:42 год. в с. Усатове, вул. Л. України, б. 18, Одеської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda» д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей), від проходження медичного огляду та продуття алкотестеру «Драгер» №0790 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу відмовився під відеозйомку боді камери NC №211341, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП». 
З протоколу убачається, що від його підписання та надання пояснень по суті порушення ОСОБА_1 відмовився про що поліцейським зроблені відповідні відмітки, що відповідає положенням ч.3 ст. 256 КУпАП. 
Аналіз змісту протоколу про адміністративне правопорушення дає підстави дійти висновку, що в ньому достатньо чітко і зрозуміло викладено суть інкримінованого правопорушення, що не викликає у апеляційного суду будь-яких зауважень в частині зрозумілості інформації, зафіксованої у ньому.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що формулювання суті звинувачення викладено не у відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з підстав зазначених в апеляційній скарзі, оскільки у вказаному вище протоколі вказано, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру), так і у закладі охорони здоров`я, що відповідає положенням диспозиції статті інкримінованого адміністративного правопорушення.
У графі «до протоколу додаються» поліцейськими зазначено: «відеозйомка Б.камера NC №211341». 
З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що під час дії комендантської години поліцейськими було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який після зупинки транспортного засобу знаходився в салоні автомобіля на місці водія (00:43:52 – час вказаний на відеозаписі). Під час спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 заперечував факт вживання алкогольних напоїв, однак правоохоронці наголошували на наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння, а саме різкого запаху алкоголю з порожнини рота. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ОСОБА_1 відмовився, відповівши: «Ні, на місці я не буду». Проїхати до закладу охорони здоров`я з метою проходження огляду ОСОБА_1 також відмовився, зазначивши: «Я не хочу в лікарню».
Щодо посилань апелянта про недопустимість та неналежність відеозапису, як доказу, що міститься в матеріалах справи, апеляційний суд зауважує про таке.
Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.
Посилання апелянта про те, що відеозапис складається з фрагментів та не є безперервним, апеляційний суд оцінює критично, оскільки КУпАП не містить застережень щодо мінімальних чи то максимальних об`ємів відеозапису, який може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. У той час, як долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Доводи апелянта про те, що з відеозапису не можливо встановити факт керування автомобілю водієм, апеляційний суд відхиляє, оскільки з відеозапису убачається, що транспортним засобом до моменту його зупинки керував саме ОСОБА_1 , інформація про інших осіб, які могли бути у цей час у салоні автомобіля відсутня. Під час спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 не заперечував факт керування автомобілем, не повідомляв про те, що до моменту зупинки транспортним засобом керувала інша особа. 
Твердження апелянта про те, що правоохоронцями під час фіксування обставин правопорушення та складення протоколу не було залучено свідків, апеляційний суд відхиляє, оскільки у відповідності до вимог законодавства, участь свідків є обов`язкою лише у тому разі, коли фіксація обставин не здійснюється за допомогою технічних засобів фіксації. Зважаючи на те, що поліцейськими забезпечено фіксацію подій за допомогою відеозапису, залучення правоохоронцями двох свідків у такому разі не є обов`язковою, що відповідає вимогам п.8 Порядку. 
Крім того, відеозаписом підтверджується дотримання правоохоронцями встановленого законом порядку направлення водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння, що спростовує такі твердження апелянта.
Аргументи апелянта про те, що не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, також він жодного разу чітко не зазначив, що відмовляється від проходження огляду, апеляційний суд оцінює критично та відхиляє, оскільки з відеозапису убачається, що на вимогу поліцейського водій у категоричній формі відповів, що не бажає проходити огляд, як на місці зупинки, так і закладі охорони здоров`я.
Установивши та зафіксувавши, що після зупинки транспортного засобу, водій транспортного засобу з ознаками алкогольного сп`яніння відмовилася від проходження огляду, як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, поліцейськими підставно складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання апелянта на те, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, йому не було роз`яснено його права та обов`язки, визначені 
ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП не можуть слугувати правовою підставою для задоволення апеляційних вимог та закриття провадження у справі з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого 
ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд враховує, що у межах розгляду цієї справи ОСОБА_1 реалізував право користуватися послугами адвоката, про що свідчить договір про надання правової допомоги від 23 січня 2024 року та ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 . А тому, сама по собі, зазначена апелянтом обставина, не завадила ОСОБА_1 реалізувати права, надані йому законом, у тому числі право на захист.
Доводи апеляційної скарги про те, що у встановленому законом порядку водія не було направлено на проходження огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не було вручено письмове направлення на проходження огляду, чим порушено вимоги законодавства, апеляційний суд відхиляє, оскільки положення профільного законодавства не містять обов`язку поліцейського вручати цей документ (направлення) водієві у письмовій формі з метою проходження ним огляду, як про те твердить апелянт.
Окрім того, сама по собі та обставина, що водієві не вручалося письмове направлення на огляд у закладі охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє, оскільки у справі, що переглядається водій відмовився від проходження медичного огляду, а тому факт не вручення йому цього документа не спростовує наявність у його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Посилання апелянта в якості доводів апеляційної скарги щодо ненадання суддею належної правової оцінки його позиції про наявність підстав для закриття провадження у справі, про що зазначав захисник у відповідному клопотанні, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються текстом оскаржуваної постанови.
Іншими доводами апеляційну скаргу апелянт не обґрунтовує.
       Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Порушень судом першої інстанції норм КупАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
       За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КупАП є вірним.
       Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
       Керуючись ст. 294 КУпАП
                                                         постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

               Суддя                                                                                         Ю.П. Лозко