ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року	Львів	Справа № 140/35563/23 пров. № А/857/14339/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

суддя у І інстанції                                                            Волдінер Ф.А., 
час ухвалення судового рішення                                        не зазначено,
місце ухвалення судового рішення                                        м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення                               10 травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому проси визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення- рішення (далі – ППР) Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС) від 06.07.2023 №0678990-2403-0319-UA07020130000036300, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (далі – ПНМ), за податковий період - 2022 рік у розмірі 241 689,50 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі № 140/35563/23, ухваленим у порядку письмового провадження, позов задоволено. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що за своїм описом та характеристиками належне позивачу нежитлове приміщення відповідає групі “Будівлі промислові та склади” (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. З урахування основного виду діяльності підприємця за класифікацією у секції С КВЕД ДК 009:2010, таке використовується ним у господарській діяльності за призначенням, а тому не є об`єктом оподаткування ПНМ, оскільки наявні підстави для застосування норм пункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266 2 статті 266 Податкового кодексу України(далі – ПК).
ГУ ДПС у поданій апеляційній скарзі просило скасувати вказане рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що на час винесення оспорюваного ППР основний КВЕД позивача був 46.63 – «Оптова торгівля машинами й устаткуванням для добувної промисловості та будівництва». Уточнююча податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця була подана 30.11.2023, у якій зазначено основний КВЕД 25.62 «Механічне оброблення металевих виробів». 
Тому до уваги слід брати КВЕД 46.63 згідно з основною декларацією, адже саме такий був визначений на момент винесення ППР, а не КВЕД 25.62 про який йдеться у позові.
Позивачем 23.03.2020 до контролюючого органу було подано за встановленою формою 20-ОПП «Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність», яка визначена Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, де зазначено лише земельну ділянку площею 4 га. Жодні інші об`єкти, які б приймали участь у здійсненні господарської діяльності, у повідомленні відсутні.
Згідно із даними ІКС «Податковий блок» ОСОБА_1 як ФОП з 25.03.2003 року та перебуває на спрощеній системі оподаткування – другої групи. Форма № 20 ОПП (повідомлення про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність) до контролюючих органів не подавалась.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ФОП ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зазначає, що помилково у основній податковій декларації платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за 2022 рік від 02.01.2023 вказав основний КВЕД 46.63 «Оптова торгівля машинами й устаткуванням для добувної промисловості та будівництва». 
У зв`язку з цим 30.11.2023 позивачем було подано уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за 2022 рік, у якій основний КВЕД замінено на правильний, а саме КВЕД 25.62 «Механічне оброблення металевих виробів». Зазначена в декларації інформація має враховуватись з урахуванням уточнюючого розрахунку. 
КВЕД 25.62 «Механічне оброблення металевих виробів» був основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 з моменту реєстрації останнього фізичною особою підприємцем, яка відбулася 24.03.2003. 
Тільки 08.11.2023 КВЕД 25.62 «Механічне оброблення металевих виробів» було замінено на КВЕД 16.29 «Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння» (основний), який також класифікується у секції С (переробна промисловість) КВЕД ДК 009:2010. 
Належний позивачу об`єкт нежитлової нерухомості – адмністративно-побутовий комбінат площею, розташований за адресою АДРЕСА_1 має статус будівель інших промислових об`єктів, включаючи поліграфічне та згідно із ДК 018-2000 відноситься до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади», що належить до класу (код 1251) «Будівлі промислові», у зв`язку із чим положення пункту «є» підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК підлягають до застосування щодо позивача. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність  підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом та слідує з матеріалів справи, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 17.03.2021 ОСОБА_1 є власником об`єкта нежитлової нерухомості – адміністративно-побутового корпусу площею 3718,3 м2, який розташований по АДРЕСА_1 . 
06.07.2023 ГУ ДПС було винесено ППР №0678990-2403-0319-UA07020130000036300, яким ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з ПНМ за податковий період 2022 рік у розмірі 241 689,50 грн.
ФОП ОСОБА_1 не погодився із правомірністю вказаного рішення податкового органу та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про відсутність у позивача обов`язку по сплаті визначеного контролюючим органом податкового зобов`язання з огляду на поширення на нього передбаченої податковим законодавством пільги. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.
Пунктом 36.1 статті 36 ПК передбачено, що податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
За приписами підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК об`єкти нежитлової нерухомості – будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, зокрема, будівлі промислові та склади.
Питання, пов`язанні із сплатою податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентовано приписами статті 266 ПК. 
Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1).
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1).
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1).
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному  статтею 42  цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2).
Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями  Бюджетного кодексу України (підпункт 266.9.1).
Як свідчать матеріали справи, ФОП ОСОБА_1 не оспорює права ГУ ДПС по визначенню податкового зобов`язання з ПНМ та не наводить доводів про наявність у оспорюваному ППР арифметичних чи методологічних помилок.
При цьому позивач наполягає на наявності у нього пільги, передбаченої приписами пунктом «є» підпункту 266.2.2 статті 266 ПК, відповідно до якого не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до ДК 009:2010 економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B “Добувна промисловість та розроблення кар`єрів”, C “Переробна промисловість”, D “Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря”, E “Водопостачання; каналізація, поводження з відходами” та F “Будівництво”. 
Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.
Разом із тим, як визнається самим ФОП ОСОБА_1 , у основній податковій декларації платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за 2022 рік від 02.01.2023 він вказав свій основний КВЕД 46.63 «Оптова торгівля машинами й устаткуванням для добувної промисловості та будівництва».
30.11.2023 позивачем було подано уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку – фізичної особи- підприємця за 2022 рік, у якій основний КВЕД замінено на 25.62 «Механічне оброблення металевих виробів».
При цьому апеляційний суд погоджується із доводами контролюючого органу про те, що на час винесення оспорюваного ППР від 06.07.2023 №0678990-2403-0319-UA07020130000036300 позивачем самостійно був задекларований основний КВЕД 46.63 «Оптова торгівля машинами й устаткуванням для добувної промисловості та будівництва», який був змінений лише 08.11.2023, а отже об`єктивно не підлягав врахуванню відповідачем при винесенні зазначеного рішення.
Водночас апеляційний суд критично оцінює надані позивачем фото обладнання та виробів, а також копії видаткових накладних від 10.06.2022 №РН-00000018, від 05.09.2022 №РН-00000021 та №РН-00000024, від 19.12.2022 №РН-00000064, від 20.12.2022 №РН-00000065 та №РН-00000066 на підтвердження ведення ним виробничої діяльності, оскільки такі не дають підстав для висновку про використання підприємцем саме спірного об`єкту нерухомості у 2022 році.
З урахуванням наведеного апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування контролюючим органом у спірному випадку приписів пункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК та протиправність оспорюваного ФОП ОСОБА_1 . ППР ГУ ДПС від 06.07.2023 №0678990-2403-0319-UA07020130000036300. 
Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі № 140/35563/24 та у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк