ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 335/6434/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Божко Л.А.,     
  
                    розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2024 р. (суддя Гашук А.В.) в адміністративній справі №335/6434/24 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Бичок Катерини Олегівни, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив скасувати постанову серії ЕНА № 2283703,  винесену 31.05.2024 інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП Бичок К.О.,  про притягнення його до адміністративної відповідальності.
          В обґрунтування пред`явленого позову позивачем вказувалось на відсутність доказів правопорушення, яке поставлено йому у провину, порушення інспектором поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення внаслідок незабезпечення участі адвоката та нероз`яснення прав.
          Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2024 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
          У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги наведені доводи позовної заяви, а також зазначено про те, що суд першої інстанції визнав наданий відповідачами відеозапис в якості доказу по справі, не врахувавши, що він не є безперервним, має три окремих записи у різних місцях, не фіксує порушення, марку автомобіля, тому не може вважатись належним доказом. Скаржник до апеляційної скарги надав відеозапис з власного мобільного телефону.
          Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідачів до апеляційного суду не надходив.
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтування обраного апеляційним судом виду провадження наведено  в ухвалі суду від 08 жовтня 2024 р.
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
          Судом першої інстанції встановлено, що інспектором УПП в Запорізькій області капралом поліції Бичок К.О. 31.05.2024 винесено постанову серії ЕНА № 2283703, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510,00 грн. Згідно цієї постанови, водій ОСОБА_1 31.05.2024 о 15 год. 56 хв. у м. Запоріжжя, на вул. Космічній, 110, керуючи транспортним засобом  Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 9.2.б. ПДР України, порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови. 
Скаржник, у свою чергу, стверджує, що обставина скоєння позивачем адміністративного проступку, за яке його притягнуто спірною постановою до адміністративної відповідальності, не підтверджена належними та допустимими доказами.
Колегія суддів зазначає наступне.
Так, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обставина керування позивачем 31 травня 2024 р. транспортним засобом  Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із порушенням п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху встановлена судом на підставі відеозапису, який надавався відповідачем до суду першої інстанції. На цьому відеозаписі зафіксована зміна руху зазначеного автомобіля без подачі водієм сигналу світлового покажчика повороту. 
Згідно п. 9.2 «б»  Правил дорожнього руху, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Це порушення утворює склад адміністративного проступку, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 122 КУпАП.
Доводи скаржника про те, що відеозапис є неналежним доказом колегія суддів вважає неспроможними, оскільки технічний прилад, на який зафіксовано порушення позивачем Правил дорожнього руху, використовується патрульними поліцейськими на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію». Інформація про наявність відеозапису зазначена у спірній постанові, у зв`язку із чим підстави для виключення його із кола доказової бази відсутні.
За результатами дослідження зазначеного відеозапису колегія суддів дійшла висновку про його відповідність, як доказу, критеріям належності, допустимості та достовірності, визначеними статтями 72-74 Кодексу адміністративного судочинства України.
Доданий до апеляційної скарги відеозапис з мобільного телефону позивача обставину порушення ним Правил дорожнього руху  не спростовує.
Щодо доводів скаржника про порушення інспектором поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до   статті 245 КУпАП   завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до   статті 280 КУпАП   орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до   статті 222 КУпАП   органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2   статті 122 Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до частини 4   статті 258 КУпАП   у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог   статті 283 цього Кодексу.
На відеозаписі, наданому відповідачами до суду, зафіксований перебіг процедури розгляду інспектором поліції справи про адміністративне правопорушення. Позивачу були роз`яснені його права, передбачені статтею 268 КУпАП. Також, позивачу було поставлене запитання щодо його бажання перенести розгляд справи і запросити адвоката. Позивач  повідомив, що він дуже поспішає і наполягав та застосуванні щодо нього попередження.
Доводи позивача про те, що адвоката мали забезпечити працівники поліції є безпідставними, оскільки позивач не належить до категорії суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу, перелік яких наведений у статті 4 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
За результатом перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів дійшла висновку, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною і скасуванню не підлягає.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
          Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2024 р.  в адміністративній справі №335/6434/24 - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 22 жовтня 2024 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко