Справа № 344/4424/24 
Провадження № 22-ц/4808/1155/24 
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2024 року                                                                        м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Баркова В.М., Пнівчук О.В., 
учасники справи
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон»
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2024 року, яке ухвалене судом у складі судді Татарінової О.А., 
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в:
У березні 2024 року ПАТ «Страхова компанія «Еталон» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.
В обґрунтування позову посилалося на те, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.08.2022 року у справі № 344/9881/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Судом у цій справі встановлено, що 07 серпня 2022 року о 16 год 15 хв по вулиці Василіянок у м. Івано-Франківську ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пунктів 2.3.б, 13.1 Правил дорожнього руху України. 
Також постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.08.2022 року у справі № 344/9878/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та встановлено, що 07 серпня 2022 року о 16 год 15 хв по вулиці Василіянок у місті Івано-Франківську ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП та поїхав з місця події, чим порушив вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху. 
Між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу «Toyota, строк дії полісу з 02.10.2021 по 01.10.2022 року. 
Власниця транспортного засобу «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_2 , яка постраждала у вказаному ДТП 07 серпня 2022 року, ОСОБА_2 , 02.11.2022 звернулася до страховика ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» з заявою про страхове відшкодування. 
Згідно з страховим актом ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» №1366/01/50/2022/1 від 29.11.2023 року сума виплаченого страхового відшкодування ОСОБА_2 склала 13 102,40 грн. 
Вважає, що ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» має право подати регресний позов до ОСОБА_1 на підставі пункту в) підпункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з вимогою сплати виплаченого страхового відшкодування у сумі 13102,40 грн. 
У зв`язку з викладеним, позивач ппросив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Еталон» у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування у сумі 13102,40 гривень, судові витрати, які складаються із витрат на оплату судового збору в сумі 3028 грн та витрат на оплату професійної правничої допомоги у сумі 8000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2024 року позов ПАТ «Страхова компанія «Еталон» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Еталон» суму страхового відшкодування у розмірі 13 102, 40 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм процесуального та норм матеріального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог позивача та відмовити у стягнення судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд фактично ототожнив поняття «страхове відшкодування» та майнову шкоду. Відповідно до інформаційної довідки НПУ у «Тойота Кемрі» д.н.з. НОМЕР_1 пошкоджено задню праву частину транспортного засобу, а у Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_3 пошкоджено передню ліву частину. Проте, суд помилково взяв до уваги ремонтну калькуляцію 1366/0150 від 26.07.2023 року, де всі умовно ремонтні позначення робіт та її умовний обсяг стосуються радіатора, крила та бампера, що не відповідає фактичним пошкодженням, які зазначені в постанові суду. В матеріалах справи відсутній належним чином отриманий висновок спеціаліста про майнову шкоду, завдану під час ДТП 07.08.2022 року, що є порушенням ч.2. ст.78 ЦПК України. 
Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт залишення 07.08.2022 ОСОБА_3 місця ДТП, що фактично унеможливило встановлення достовірних даних, пов`язаних із розрахунком та визначенням розміру майнової шкоди під час дорожньо-транспортної пригоди, місце якої він покинув, і як наслідок нівелює право на звернення про відшкодування такої шкоди. 
Вважає, що позовні вимоги зводяться до двох подій та пов`язані з такими обставинами, як: факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності згідно постанови Івано-Франківського міського суду від 31.08.2022 року та факт здійснення виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 у сумі 13102,40 грн. 
У позовній заяві представник позивача посилається зокрема на ст. 993, ч.1 ст. 1160. ч. 2 ст. 1187, ч.1 ст.1191 ЦК України, які регулюють порядок відшкодування майнової шкоди.
Суд першої інстанції, в порушення ч.1 ст. 256 КУпАП не звернув увагу, що в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення не зазначено про заподіяння матеріальної шкоди саме відповідачем. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на положення ст. 137 ЦПК України, зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним зі складністю справи та виконаним адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданим адвокатом послуг, ціною позову. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 13102,40 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн * 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув права регресної вимоги до відповідача, а тому з винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 13 102,40 грн, яке було виплачено ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується є полісом № АР/2270500, строк дії полісу з 02.10.2021 по 01.10.2022 рік. 
7 серпня 2022 року о 16-15 год в м. Івано-Франківську, по вул. Василіянок сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованного автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Фольксваген Туарег» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , застрахованого у СК «Еталон».
Згідно відповіді НПУ 07.08.2022 року відбулась ДТП у вигляді бокового зіткнення, за участю транспортного засобу «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , застрахованого у СК «Еталон» та транспортного засобу «Фольксваген Туарег» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , застрахованого у СК «Еталон». У транспортного засобу «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 пошкоджена задня права частина та бокова права частина, а у транспортного засобу «Фольксваген Таурег» д.н.з. НОМЕР_2 пошкоджено передню ліву частину. 
Відповідно до повідомлення від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди за полісом ОСЦПВВНТЗ від 07.08.2022 року, яке надійшло до ПрАТ СК «Еталон», ДТП мало місце 07.08.2022 року о 16 год 15хв в м. Івано-Франківську по вул. Василіянок, 16Б. Із переліку пошкоджень вбачається, що у транспортному засобі потерпілої особи пошкоджено – лівий бік переднього бампера, а також радіатор.
Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.08.2022 року у справі №344/9881/22 , 07 серпня 2022 року о 16-15 год водій ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську, по вул. Василіянок, керуючи транспортним засобом марки «Тойота Кемрі» д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген Таурег» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.п.2.3. б), 13.1. ПДР України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.08.2022 року у справі №344/9878/22 встановлено, що 07 серпня 2022 року о 16-15 год водій ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську, по вул. Василіянок, керуючи транспортним засобом марки «Тойота Кемрі» д.н.з. НОМЕР_1 та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив її місце події, чим порушив вимоги п.п.2.10 а) ПДР України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.10.2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ремонтної калькуляції №1366/01/50 від 26.07.2023 року транспортного засобу «Фольксваген Таурег» д.н.з. НОМЕР_2 загальна сума (після вирахувань) становить 14 502,40 грн.
Відповідно до страхового акту ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» №1366/01/50/2022/1 від 29.11.2023 року сума страхового відшкодування ОСОБА_2 становить 13 102,40 грн. 
ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» перерахувала ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 13102, 40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 12862 від 29.11.2023року.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , страховий поліс №АР/2270500.
ОСОБА_2 власник транспортного засобу автомобіля марки «Фольксваген Таурег» д.н.з. НОМЕР_2 звернулася до позивача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди 07 серпня 2022 року за полісом №АР/2270500, зазначивши про пошкодження лівого боку переднього бампера, радіатору.
ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок настання страхового випадку, який стався 07 серпня 2022 року.
Відповідно до страхового акта №1366/01/50/2022/1 від 29.11.2023 року сума розрахунку страхового відшкодування ОСОБА_2 становить 13 102,40 грн.
ПАТ СК «Еталон» перераховано ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 13102, 40 гр.
Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.08.2022 року у справі №344/9878/22 07 серпня 2022 року о 16-15 год водій ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську, по вул. Василіянок, керуючи транспортним засобом марки «Тойота Кемрі» д.н.з. НОМЕР_1 та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив її місце події, чим порушив вимоги п.п.2.10 а) ПДР України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу. 
Відповідно до висновку, який сформульовано у пункті 69 постанови Великої Палати Верховного Суду 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Задовольняючи позов ПАТ «Страхова компанія «Еталон», суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши, що ДТП сталося із вини ОСОБА_1 внаслідок порушення вимог п.п.2.3. б), 13.1. ПДР України та який, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив її місце події чим порушив вимоги п.п. 2.10 а) ПДР України, тим самим був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, правильно застосував норму підпункту «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення у порядку регресу із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Еталон» суми страхового відшкодування.
Що стосується посилання скаржника на те, що суд помилково взяв до уваги ремонтну калькуляцію, де всі умовно ремонтні позначення робіт та її умовний обсяг стосуються радіатора, крила та бампера, що не відповідає фактичним пошкодженням, які зазначені в постанові суду  та те, що в матеріалах справи відсутній належним чином отриманий висновок спеціаліста про майнову шкоду, завдану під час ДТП 07.08.2022, що є порушенням ч.2. ст.78 ЦПК України,  не заслуговують на увагу, оскільки  в даному випадку позивачем  заявлено вимоги про стягнення шкоди в порядку регресу і відповідно   до умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Позивачем надано докази про те, що страховиком   відшкодовано страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі 13102, 40 грн. Виплату проведено  на підставі  страхового акту №1366/0150/2022/1 та ремонтної калькуляції. Відповідно до вимог ст.36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Згідно вказаного вище страхового акту сума страхового відшкодування складає 13102, 40 грн. Скаржником дана сума належними та допустимими доказами не спростована.
Посилання скаржника про те, що суд першої інстанції в порушення ч.1 ст. 256 КУпАП не звернув увагу, що в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення не зазначено про заподіяння матеріальної шкоди саме відповідачем є необґрунтованим, оскільки постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Доказів того, що вказана постанова суду скасована скаржником не надано. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт залишення 07.08.2022 року ОСОБА_3  місця ДТП, що фактично унеможливило встановлення достовірних даних, пов`язаних із розрахунком та визначенням розміру майнової шкоди під час дорожньо-транспортної пригоди, місце якої він покинув, не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи  підтверджено  вину у скоєнні  дорожньо - транспортної пригоди  саме  відповідачем по справі,  підтверджено, що  ОСОБА_1 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив її місце події чим порушив вимоги п.п. 2.10 а) ПДР України, тим самим був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП і вказана обставина надає право страховику звернутися до заподіювача шкоди з вимогою про відшкодування у порядку регресу витрат, які пов`язані з виплатою страхового відшкодування.
Що стосується витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. 
У справі, що переглядається, позивач в позовній заяві просив стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. До позовної заяви додано договір про надання професійної правничої допомоги від 15 листопада 2023 року, клопотання про стягнення (розподілу) судових витрат в якому відображено розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.
Судом встановлено, що наявність договірних відносин у суді першої інстанції між адвокатським об`єднанням «Аспект» в особі директора Каплі О.М. та ПАТ «Еталон» підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 15 листопада 2023 року, відповідно до якого за цим договором адвокатське об`єднання зобов`язується вчинити від імені та за рахунок клієнта юридичні дії з метою стягнення суми заборгованості з фізичних та юридичних осіб, відповідальних за завдані збитки (далі - боржники), до яких клієнт має право зворотної вимоги відповідно чинного законодавства України. 
Відповідно до п.5.2 Договору передбачено, що у разі звернення об`єднання до суду в інтересах клієнта у справах, пов`язаних із регресним стягненням заборгованості та суброгацією, що є предметом Договору, об`єднання має право заявляти вимоги про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу. 
Пунктом 5.3 договору передбачено, що сума витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції є диференційованою та залежить від суми позову та складає фіксований гонорар: а) до 10000 грн суми позову - 6000 грн; б) від 10000 до 19999 грн суми позову - 8000 грн; в) від 20000 до 39999 грн суми позову - 10000 грн; г) від 40000 до 69999 грн суми позову - 18000 грн; д) 70000 грн та більше суми позову - 20000 грн. 
Пунктом 5.4 Договору передбачено, що зазначений в пункті 5.3 Договору фіксований гонорар включає в себе виконання будь-якої роботи, необхідної для досягнення очікуваного результату, зокрема: - складення та подання позову про стягнення суми регресної заборгованості; - участі у судових засіданнях, в тому числі у режимі відеоконференції (у разі, якщо справа слухається з викликом учасників); - подання клопотань, заяв, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, пояснень тощо до компетентного суду першої інстанції, який розглядатиме справу. 
Отже, відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 15.11.2023 року між сторонами погоджено фіксований гонорар за виконану роботу, вартість якої згідно п.5.3. Договору становить 8000,00 грн у випадку звернення до суду із позовом на суму від 10 000 до 19 999 грн.
У відзиві на позовну заяву,  ОСОБА_1  посилаючись на ст. 137 ЦПК України просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. Проте відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не обґрунтував, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Для виконання цього обов`язку недостатньо загально сформульованого твердження іншої сторони про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач при розгляді справи у суді першої інстанції не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи питання про відшкодування позивачеві витрат на правничу допомогу встановив, що заявлена сума цих витрат є такою, що підтверджена наданими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення гонорару, є співмірною зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, який погоджено умовами договору про надання правової допомоги відповідає (не перевищує) фіксованого розміру гонорару, погодженого між адвокатом та клієнтом.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відносяться на рахунок скаржника. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 15 жовтня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

О.В. Пнівчук