ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7664/24 Справа № 175/9266/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Барильської А.П., Єлізаренко І.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. 
Позов мотивовано тим, що 19 листопада 2011 року між позивачкою, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який був зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1660, про що було видано свідоцтво Серія НОМЕР_1 від 19 листопада 2011 року. 
Від цього шлюбу у сторін народилися спільні діти: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Подружні стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не склалися, проте шлюб ще не було розірвано. Спільні діти знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Угода про сплату аліментів між ними не укладалась. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх доходів відповідача до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29 листопада 2023 року. 
Рішення суду мотивоване тим, що виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, беручи до уваги, що відповідач є працездатним та зобов`язаний матеріально утримувати дітей, суд визначив розмір аліментів на дітей у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 01 червня 2024 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що 19 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який був зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1660, про що було видано свідоцтво Серія НОМЕР_1 від 19 листопада 2011 року.
Від цього шлюбу у сторін народилися спільні діти: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , Серія НОМЕР_2 , актовий запис № 540 від 07 травня 2013 року, та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 , Серія НОМЕР_3 , актовий запис № 716 від 31 травня 2017 року.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільні діти знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, беручи до уваги, що відповідач є працездатним та зобов`язаний матеріально утримувати дітей, суд визначив розмір аліментів на дітей у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України).
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина 1 та 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що сторони з листопада 2011 року по жовтень 2024 року проживали разом, діти знаходились на утриманні апелянта, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки належних та допустимих доказів проживання сторін саме однією сім`єю та спільного утримання дітей, матеріали справи не містять.
Посилання апелянта на те, що ним для забезпечення розвитку, навчання та виховання дітей було придбано ноутбук, килимок для миші, мишу бездротову, сумку для ноутбуку, це не спростовано позивачем, та це свідчить про те, що відповідач фактично піклується про своїх дітей, проте ці обставини не звільняють відповідача від сплати аліментів на утримання дітей. 
Доводи апеляційної скарги про те, що його банківська картка, на яку зараховується заробітна плата тривалий час знаходиться у позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів останнього матеріали справи не містять.
Факт того, що на утриманні апелянта також знаходяться непрацездатні батьки, не є підставою для зменшення розміру аліментів.
Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, апелянтом також надано не було. 
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді А.П. Барильська
І.А. Єлізаренко