УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 591/2467/24
провадження № 61-13001ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Пророка В. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Литвиненко І. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
11 березня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договору купівлі-продажу                                             № 5946/2024/4316346 транспортного засобу - автомобіля марки Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , укладеного 13 лютого 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;                  в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості частки вказаного автомобіля у розмірі                             277 759,16 грн, припинивши право власності дружини на частку у спільному майні.
Крім того, 11 березня 2024 року ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту і заборони власнику вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу - автомобіля марки Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова/шасі (VIN) НОМЕР_2 , зареєстрованого 13 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_1 .
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що під час шлюбу у                      2022 році вони з відповідачем за спільні кошти придбали з аукціону в США спірний автомобіль, який за спільні кошти відремонтували та 24 червня                2022 року зареєстрували на ім`я чоловіка ОСОБА_2 . До 13 лютого     2024 року сторони користувались автомобілем спільно, проживали разом однією сім`єю. 14 лютого 2024 року ОСОБА_2 пішов від позивачки та повідомив про намір розірвати шлюб. Також він повідомив, що не бажає ділити спільні грошові накопичення, які зароблені в шлюбі та зберігалися у матері відповідача, і не бажає ділити спірний автомобіль. У березні                2024 року позивачка дізналась про перереєстрацію відповідачем спірного автомобіля 13 лютого 2024 року на свою матір - ОСОБА_1 .                       Проте, спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, також були використані грошові кошти надані батьком позивачки, про що ОСОБА_1 достеменно була обізнана. Також позивачка дізналась, що ОСОБА_2 продовжує користуватися та має намір продати спірний автомобіль. Зазначає, що не давала згоду на перереєстрацію транспортного засобу, оспорюваний у позові договір є фраудаторним правочином, а тому просить вимоги заяви задовольнити.
Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 12 березня 2024 року відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Сумський апеляційний суд постановою від 20 серпня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Якименко О. І. задовольнив. 
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2024 року про відмову у забезпеченні позову скасував. Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнив.
Вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту і заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного    засобу - автомобіля марки Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова/шасі (VIN) НОМЕР_2 .
У вересні 2024 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, подав  до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.  
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову не взяв до уваги, що заявлені способи забезпечення позову не відповідають предмету позову, останньою не надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.
Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується:                              1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини п`ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі
№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
 
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції установив, що ОСОБА_3 просить визнати недійсним укладений між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 13 лютого 2024 року договір купівлі-продажу автомобіля Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості частки вказаного автомобіля в розмір 277 759,16 грн, припинивши право власності дружини на частку у спільному майні.
Згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС України № 5946, на адвокатський запит від 07 березня 2024 року, автомобіль Ford Escape,                   2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ,                 13 лютого 20244 року перереєстрований на ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 5946/2024/4316346 від 13 лютого 2024 року.
Встановивши зазначені обставини та переконавшись в тому, що між сторонами дійсно виник реальний спір щодо правомірності продажу ОСОБА_1 спірного транспортного засобу, суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначений автомобіль.
Під час вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову суд апеляційної інстанції, внаслідок повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зробив правильний висновок щодо обґрунтованості доводів позивачки про наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі його задоволення.
Застосування заходів забезпечення позову в справі шляхом накладення арешту на спірний автомобіль дійсно призводить до обмеження прав ОСОБА_1 як власника майна, проте цивільний процесуальний закон передбачає можливість обмеження особи в здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову, зокрема шляхом накладення арешту (стаття 150 ЦПК України).
З огляду на предмет спору та наявність у позивачки обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі його задоволення, апеляційний суд встановив, що обраний позивачкою вид забезпечення позову відповідає критерію співмірності із заявленими позовними вимогами.
Отже, забезпечення позову в обраний позивачкою спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання
в майбутньому рішення суду.
Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. 
При цьому необхідно зазначити, що оцінка законності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3 має бути надана судами під час  вирішення спору по суті. Застосовані у розглядуваній справі заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і не перешкоджають користуванню ОСОБА_1 майном, а за наявності, передбачених законом підстав (стаття 159 ЦПК України), відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.
Крім того, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник може звернутися до суду з мотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК Українипитання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ майна подружжя.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                            /підпис/                                 В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

                                                                       /підпис/                                 Є. В. Петров

Ухвала відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України оформлена суддею Петровим Є. В.