Справа № 297/1114/24

П О С Т А Н О В А

14 жовтня 2024 року                         м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі судді ОСОБА_1 розглянувши заяву адвоката ОСОБА_2 про відвід судді ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, щодо ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в Закарпатському апеляційному суді знаходиться апеляційна скарга адвоката ОСОБА_2 на постанову судді Берегівського районного суду від 04 квітня 2024 року.

Цією постановою гр. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн.

Виявлені та вилучені: паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , мобільний телефон «Айфон 13» у сірому чохлі, які зберігаються у сейфі начальника ВПС «Лужанка» - повернуто гр. ОСОБА_4 як власнику.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2024 року головуючим суддею визначено суддю ОСОБА_3 

11 жовтня 2024 року, тобто безпосередньо у день судового засідання, до апеляційного суду надійшла заява адвоката ОСОБА_2 про відвід судді ОСОБА_3 . На переконання заявника, суддя є упереджений, оскільки не дозволяє йому прийняти участь у розгляді даної справи в режимі відеоконференції.

Перевіривши доводи про відвід, дослідивши зібрані у справі матеріали, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст.246 КУпАП).

Відповідно до п. 5.2. Засад використання автоматизованої системи документообігу Закарпатського апеляційного суду відвід, самовідвід судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення розглядає і вирішує інший суддя, а не той суддя, в провадженні якого перебуває справа.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо заявленого відводу, застосувати норми КПК України, які регулюють вирішення відводів та самовідводів у кримінальному провадженні.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Положеннями статей 75, 76 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді в розгляді кримінального провадження.

Пунктом 4 статті 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумніви у його неупередженості.

У даному випадку оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

У цьому світлі апеляційний суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Одночасно апеляційний суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід апеляційний суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Схожа позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 07.09.2017 №46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних, чи інших питань у тій самій справі не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів.

У заяві про відвід не доведені будь-які факти прояву поведінки, яка б свідчила про упередженість чи небезсторонність у цій справі.

Доводи, на які посилається адвокат ОСОБА_2 , як на підстави для відводу судді ОСОБА_3 , апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, безпідставні і такі, що ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях заявника. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Крім того, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання вимог законності. При цьому чинним Кодексом про адміністративні правопорушення не передбачено можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Більше того, відповідно до статті 336 КПК України, яку просить застосувати адвокат ОСОБА_5 до даних правовідносин, така не зобов`язує суд проводити судове засідання у режимі відеоконференції, а лише надає таке право, за наявності певних умов та відповідної технічної можливості. Апеляційний суд також констатує, що головна мета адміністративного судочинства є виховання особи в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що не можливо зробити дистанційно.

Інших обставин, які б свідчили про особисту упередженість судді ОСОБА_3  або його необ`єктивність під час розгляду справи № 297/1114/24 у своїй заяві адвокат ОСОБА_5 не наводить, а апеляційний суд таких обставин не встановив.

З огляду на наведене, подана заява про відвід є необґрунтована, в її задоволенні слід відмовити.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви про відвід апеляційний суд також враховує, що: відповідно до ст. 30 КПК України відмова у здійсненні правосуддя не допускається; необґрунтовані задоволення відводів чи самовідводів у будь-якій справі є неприпустимими, оскільки може свідчити про ухилення від розгляду справи, що є порушенням правил суддівської етики та порочить звання судді, а також підриває авторитет суду та судової влади в цілому; необґрунтовані заяви про відвід судді можуть розцінюватися як тиск на суд та зловживання правом на заявлення відводів.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_2 про відвід судді ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

       Суддя:                                                         ОСОБА_1